ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 лютого 2020 року           справа №200/7540/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Гаврищук Т.Г.
суддів:                     Арабей Т.Г.
                                Гайдара А.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя - Троянова О.В.) від 04 вересня 2019 року (повний текст складено 13 вересня 2019 року у м.Слов'янську) по справі №200/7540/19-а за позовом Приватного акціонерного товариства «Макіївський металургійний завод» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.05.2019 року №009825, -

                                                              ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.05.2019 року №009825 про застосування штрафних санкцій за неподання податкової звітності з податку на додану вартість за квітень-червень,вересень,жовтень 2106 року у сумі 5100,00 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкового повідомлення-рішення від 15.05.2019 року №009825 у сумі 5100,00 грн.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач вважає, що ним правомірно було прийнято спірне рішення, оскільки під час проведення камеральної перевірки було встановлено порушення позивачем граничних термінів подання податкових декларацій. Відповідач зазначив, що оскільки податкові декларації складено підприємством з порушенням вимог п.48.3 ст.48 Податкового кодексу України в частині невірного визначення місцезнаходження така податкова звітність з ПДВ визнана недійсною. Про невизнання зазначених податкових декларацій як податкової звітності контролюючим органом в порядку, встановленому п.49.11 ст.49 ПК України, підприємству були надіслані відповідні листи. А відтак, такі податкові декларації є неподаними.
На адресу суду апеляційної інстанції надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі.
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1. статті 20 розділу І, пункту 200.10 статті 200 розділу V, у порядку підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75, статті 76 розділу II Податкового кодексу України (далі - ПК України) відповідачем проведено камеральну перевірку з питань неподання позивачем декларацій з податку на додану вартість за лютий-червень, вересень- жовтень 2016р. за результатами якої складено акт перевірки 17.12.2018 року №35007/05-99-46-03/331859889, яким встановлено порушення позивачем вимог пп.  49.18.1 п.49.18 ст. 49, п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України, а саме неподання позивачем декларацій з податку на додану вартість за лютий-червень, вересень, жовтень 2016р.
Позивачем подано заперечення до акту перевірки ( а.с.15-17).
На підставі вказаного акту перевірки відповідачем буле прийнято податкове повідомлення рішення від 21.01.2019 року № 0015624603 про застосування штрафних санкцій за податком на додану вартість  в розмірі 7140,00 гривень (а.с. 19).
Зазначене податкове повідомлення рішення від 21.01.2019 року № 0015624603 позивачем оскаржено в адміністративному порядку, за результатами розгляду скарги, ДПС України частково скасувало податкове повідомлення-рішення в частині застосування штрафу в сумі 2040,00 грн.      (а.с. 21-28).
Головне управління ДПС у Донецькій області прийняло інше податкове повідомлення рішення від 15.05.2019 року за № 009825 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 5100,00 грн., враховуючи рішення про результати розгляду скарги.(а.с.32).
Відповідно до розрахунку штрафних санкцій за порушення терміну надання податкової звітності з податку на додану вартість нараховано штрафні санкції, згідно ст.120 ПКУ в загальному розмірі  5100,00 грн., а саме: за неподання звітності за квітень-червень, вересень,жовтень 2016 року по 1020 грн. за кожний період в зв`язку з повторністю порушення. ( а.с. 32).
Наведені обставини сторонами не оспорюються.
Згідно з вимогами п.120.1. ст.120 Податкового кодексу України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Пунктом 49.1 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
У відповідності до вимог п.п.49.18.1 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. 
За приписами п.49.3 ст.49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;  б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.
Прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають. За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.( п.49.8, п.49.9 ст.49 Податкового кодексу України). 
Відповідно до вимог п.49.11 ст.49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови. 
За приписами п.49.12 ст.49 Податкового кодексу України у разі отримання відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації платник податків має право: подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання; оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу. 
Пунктом 49.15 ст.49 Податкового кодексу України  визначено, що податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв`язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.
У відповідності до п. 7.4 Інструкція з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами комунікаційного зв`язку, затв. наказом ДПА України №233 від 10.04.2008 р., (чинної у спірний період) перша квитанція є підтвердженням платнику податків передачі його податкових документів в електронному вигляді до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв`язку. Ця квитанція надсилається органами ДПС на електронну адресу платника податків, з якої було надіслано податкову звітність. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС. Якщо на електронну адресу платника податків не надійшла перша квитанція, то податковий документ вважається неодержаним.
Згідно п.7.5 цієї Інструкції підтвердженням платнику податків прийняття його податкових документів до бази даних ДПС є друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, в якій визначаються реквізити прийнятого податкового документа в електронній формі, відповідність податкового документа в електронній формі затвердженому формату (стандарту) електронногодокумента, результати перевірки ЕЦП, інформація про платника податків, дата та час приймання, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова звітність, та дані про відправника квитанції. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв`язку. Другий примірник другої квитанції  в електронному вигляді зберігається в органі ДПС.
Якщо надіслані податкові документи сформовано з помилкою, то платнику податків надсилається друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття податкових документів в електронному вигляді із зазначенням причин. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв`язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС (п. п. 7.6 Інструкції №233). 
Пунктом 7.7 Інструкції №233 встановлено, що датою та часом надання податкового документа в електронному вигляді до органів ДПС є дата та час, зафіксовані у першій квитанції.
На підтвердження подання спірних податкових декларацій, позивачем долучено до матеріалів справи податкові декларації з податку на додану вартість за квітень,травень, червень, вересень, жовтень 2016 року (а.с. 60-69) з доказами їх направлення та отримання податковим органом, а саме:  квитанція № 1, квитанція №2 ( а.с. 34-43). Жодної помітки в зазначених квитанціях податковим органом не зазначено.
В матеріалах справи також містяться надані відповідачем листи, адресовані позивачу про не визнання як податкової звітності. Відповідно до зазначених листів повідомлено, що отримана електронною поштою «Податкова декларація з податку на додану вартість» за травень 2016 року, зареєстрована, але не вважається податковою декларацією, відповідно до вимог ст. 48 Податкового кодексу України, а саме зазначено, що «податковою адресою юридичної особи є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (п.45.2) Інформація платника податків, який надає податкову звітність не відповідає реєстраційним документам. Запропоновано подати податкову звітність, оформлену відповідно до чинного законодавства. 
Аналогічні листи складені і щодо звітності за червень 2016 р.,за вересень 2016р., за жовтень 2016 р. (а.с. 77, 79-81). Щодо наданої звітності за квітень 2016 року зазначено, що декларація не містить найменування контролюючого органу, до якого подається звітність( а.с. 78).
Наведені листи були адресовані позивачу із зазначенням адреси: м. Маріуполь, пр-т. Нахімова,116-А. Однак, доказів належного повідомлення та направлення, вручення зазначених листів за вказаною адресою чи за адресою, яка є місцем реєстрації позивача, а саме : м.Маріуполь, пр-т. Нікопольський, 54, відповідачем не надано.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції наведені листи правомірно не були прийняті в якості належних доказів відмови у прийнятті спірних податкових декларацій.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що відповідачем не доведено факт порушення позивачем вимог пп. 49.18.1 п.49.18 ст. 49, п. 203.1 ст.203 Податкового кодексу України, а саме неподання позивачем декларацій з податку на додану вартість за лютий-червень, вересень, жовтень 2016р.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення, а тому вірно задоволено позов.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року по справі №200/7540/19-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року по справі №200/7540/19-а - залишити без змін.
Постанова складена та підписана 11 лютого 2020 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 11 лютого 2020 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                Т.Г. Гаврищук 

Судді:                                                                                          Т.Г. Арабей

                                                                                             А.В. Гайдар