ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року	Львів	Справа № 460/2226/19 пров. № 857/12609/19	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                                Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
суддя у І інстанції                                                            Дорошенко Н.О.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Рівне,
дата складення повного тексту рішення                               15 жовтня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

07 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – ГУ ПФУ) із відмови нарахувати та виплатити згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована позивачці на виконання судового рішення у справі № 2а-80-2010 та виплачена у 2019 році;
зобов`язати відповідача нарахувати згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період із січня 2012 року по вересень 2017 року на суму пенсії 111652,30 грн та виплатити цю компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 460/2226/19 вказаний позов було задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що перерахована відповідачем на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, пенсія мала бути виплачена ОСОБА_1 не пізніше 25 числа місяця, на який управління Пенсійного фонду України в Зарічненському районі здійснило нарахування. При цьому, заборгованість після проведеного позивачці перерахунку пенсії відповідач нарахував на вересень 2011 року в сумі 111652,30 грн.  
Оскільки судом встановлено, що виплата ОСОБА_1 заборгованості була здійснена 21 червня 2019 року та будь-яких об`єктивних доказів в обґрунтування поважності причин тривалої невиплати позивачці перерахованої пенсії на виконання рішення суду у строк до 21 червня 2019 року відповідачем не надані і судом не встановлені, тому права, свободи та інтереси позивачки слід відновити шляхом зобов`язання пенсійного органу нарахувати згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати за період із січня 2012 року по вересень 2017 року на суму пенсії 111652,30 грн та виплатити цю компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.
У апеляційній скарзі ГУ ПФУ просило скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що  вина відповідача у даній справі відсутня, оскільки рішення суду фактично виконане, а несвоєчасність виплати нарахованих коштів виникла не з вини територіального управління. На думку скаржника, вимоги щодо компенсації за втрату частини пенсії є видами цивільно-правової відповідальності, яка встановлюється за порушення зобов`язання, та не можуть бути застосовані у сфері пенсійного законодавства. Окрім того. скаржник вважає, що позивачкою пропущений строк звернення до суду з даним позовом.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , перебуває на обліку у ГУ ПФУ та отримує пенсію по інвалідності, як громадянка, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.
Постановою Зарічненського районного суду Рівненської області від 25 березня 2010 року у справі № 2а-80-2010, адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Зарічненському районі Рівненської області було задоволено та зобов`язано відповідача провести перерахунок державної пенсії ОСОБА_1 з 22 травня 2008 року відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по ІІІ групі інвалідності у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, з подальшим перерахунком розміру вказаної пенсії у зв`язку зі змінами розміру мінімальної пенсії за віком та провести виплату.
Розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в Зарічненському районі Рівненської області № 117246 від 02 серпня 2011 року перераховано пенсію ОСОБА_1 на виконання вказаного рішення суду за період з 22 травня 2008 року (а.с. 32).
Нарахована сума заборгованості по пенсії включена до виплати основним способом у плановий період у 9 місяці 2011 року, що підтверджується протоколом індивідуального перерахунку від 15 серпня 2011 року (а.с.33-34).
Як видно із виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за період 01/06/2019-08/08/2019 на її рахунок 21 червня 2019 року зараховано кошти у загальній сумі 111652,30 грн на виконання виконавчого документа Зарічненського районного суду Рівненської області у справі № 2а-80-2010 від 25 березня 2010 року (а.с. 17).
08 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Зарічненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області із заявою про нарахування та виплату компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Листом Зарічненського відділу обслуговування громадян (Сервісного центру) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ від 19 серпня 2019 року № 1536/02-9 ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для нарахування та виплати їй компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.
Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивачка звернулася до адміністративного суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (далі – Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі – Порядок № 159).
Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
На переконання апеляційного суду, ведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої  статтею 2 Закону № 2050-ІІІ  та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, у тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати мають компенсаторний характер.
Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).
Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17) та від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17) та в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України і частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення спору.
Як слідує з матеріалів справи, виплата позивачці пенсії відбулась на виконання судового рішення 21 червня 2019 року.
Несвоєчасна виплата суми пенсії відбулась з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.
З позовом про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії позивачка звернулась до суду 07 вересня 2019 року, тобто в межах строку, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, що свідчить про безпідставність відповідних доводів скаржника. 
Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 460/2226/19 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко