Справа № 591/4500/18 
Номер провадження 22-ц/816/106/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ 

20 лютого 2020 року        	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого: Орлова І. В. (суддя-доповідач),
суддів: Левченко Т.А., Собини О.І., 
за участю секретаря
судового засідання: Назарової О.М., 
позивача: ОСОБА_1 
представника позивача: адвоката Зацепіна В.С. 
представника 3-ї особи: адвоката Шарикіна Ю.В. 
учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Шокола Наталія
Валеріївна 
третя особа: ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Сумського апеляційного суду цивільну справу № 591/4500/18 за апеляційною скаргою представника третьої особи ОСОБА_2 – адвоката Шарикіна Юрія Вікторовича на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 30 жовтня 2019 року (суддя Грищенко О.В., дата складення повного тексту рішення - 31 жовтня 2019 року), - 
                                         
в с т а н о в и в : 

03 серпня 2018 року ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката Зацепіна В.С., звернувся до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Шоколи Н.В. (далі приватний нотаріус) з позовом в уточнених вимогах якого в редакції від 22 серпня 2018 року просив суд визнати незаконною постанову приватного нотаріуса від 19 березня 2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язавши приватного нотаріуса Шоколу Н.В. прийняти у депозит нотаріуса належний з ОСОБА_1 кредитору ОСОБА_2 борг у сумі 137.000,00 гривень (а.с.63-67).
30 жовтня 2019 року рішенням Зарічного районного суду міста Суми позов задоволено. Суд визнав незаконною постанову від 19 березня 2018 року приватного нотаріуса Сумського нотаріального округу Шокола Н.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо прийняття у депозит грошових коштів та зобов`язав приватного нотаріуса прийняти від ОСОБА_3 137.000,00 гривень на виконання зобов`язань, передбачених пунктом 4 Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Шоколою Н.В. 30 серпня 2013 року за № 5784, пунктом 2.1 Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Шоколою Н.В. 30 серпня 2013 року за № 5787, та пунктом 2.1 Договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Шоколою Н.В. 30 серпня 2013 року за № 5790. 
В апеляційній скарзі представник третьої особи - адвокат Шарикін Ю.В., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про відмову у позові. 
За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції не врахував, що у нотаріуса були всі підстави відмовити у прийнятті на депозит коштів від ОСОБА_1 , оскільки строк виконання позивачем грошового зобов`язання сплинув 01 червня 2014 року, а постановою Апеляційного суду Сумської області від 29 березня 2018 року у справі № 591/2521/17 встановлено прострочення боржника. Також суд першої інстанції не врахував, що за самостійним договором купівлі-продажу житлового будинку (реєстровий номер 5784) позивач має сплатити ОСОБА_2 не 137.000,00 гривень, а 236.000,00 гривень. Переплату за самостійними договорами купівлі-продажу земельних ділянок (реєстрові номери 5787 і 5790) в сумі 99.000,00 гривень позивач не позбавлений можливості стягнути з ОСОБА_2 , яка не погоджується зарахувати отриманий за договорами купівлі-продажу земельних ділянок надлишок грошей як часткове погашення боргу за купівлю-продаж будинку. Крім того, місцевий суд залишив поза увагою той факт, що між сторонами існує саме грошове зобов`язання про місце виконання якого сторони не домовилися і у договорах не зазначили. Тому зазначене зобов`язання має виконуватися за місцем проживання кредитора і лише у разі здійснення розрахунків готівкою. При безготівковому розрахунку, місце проживання як боржника, так і кредитора не має значення і в цьому випадку пункт 1 частини 1 статті 537 ЦК України (відсутність кредитора у місці виконання зобов`язання), підставою позову бути не може. ОСОБА_1 весь час наполягав і наполягає саме на готівковій формі розрахунку, що було і є порушенням Постанов Національного банку України № 210 від 06.06.2013 року та № 407 від 25.11.2016 року щодо обмежень готівкових розрахунків. Проживання ОСОБА_2 у місті Севастополі може бути кваліфіковане яка ухилення від прийняття виконання грошового зобов`язання від ОСОБА_1 лише при готівкових розрахунках. Оскільки кінцеві розрахунки за договором купівлі-продажу будинку від 30.08.2013 року № 5784 мали бути проведені виключно у безготівковій формі, неправомірні вимоги ОСОБА_1 спрямовані на розрахунок з кредитором саме готівкою, виключають обов`язок кредитора, а так само нотаріуса, прийняти таке виконання від ОСОБА_1 . Суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин норми ст. 532 ЦК України і глави 21 Порядку вчинення дій нотаріусами України. Як наслідок судом неправильно визначено місце виконання зобов`язання у місті Суми, тобто за місцем знаходження нерухомого майна.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника третьої особи - адвоката Шарикіна Ю.В., пояснення позивача та його представника - адвоката Зацепіна В.С., перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 10 лютого 2018 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що приватний нотаріус Шокола Н.В. 30 серпня 2013 року посвідчувала Договори купівлі-продажу розташованих у місті Суми двох земельних ділянок і житлового будинку (реєстрові номери договорів 5787, 5790 та 5784 відповідно), які укладалися із здійсненням розстрочки платежу між ОСОБА_2 , як продавцем і ОСОБА_1 , як покупцем, звернувся до приватного нотаріуса Шокола Н.В. із заявою про прийняття на депозитний рахунок нотаріуса належних з позивача продавцю ОСОБА_2 137.000,00 гривень в рахунок виконання умов вищевказаних договорів (а.с. 9-12). 
19 березня 2018 року приватний нотаріус Шокола Н.В., керуючись пунктом 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат», прийняла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - прийняття у депозит грошових сум. Відмова мотивована тим, що відповідно до положень глави 21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, глави 13 Закону України «Про нотаріат» (прийняття у депозит грошових сум та цінних паперів), прийняття нотаріусом грошових сум і цінних паперів провадиться за місцем виконання зобов`язання. Згідно статті 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі, а якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора. Оскільки продавець - ОСОБА_2 зареєстрована та проживає не в місті Суми, а у місті Севастополі, то прийняття у депозит грошових сум має проводитися за місцем проживання ОСОБА_2 (а.с. 20-21). 
З копії Договору купівлі-продажу житлового будинку з розстрочкою платежу встановлено, що зазначений договір укладений 13 серпня 2013 року між ОСОБА_2 , як продавцем та ОСОБА_1 , як покупцем і посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Шоколою Н.В. (реєстровий номер 5784). Предметом цього договору є житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 і знаходиться на земельній ділянці площею 0,0340 кадастровий номер 5910136300:07:009:0042. Грошові кошти у розмірі 39.368,00 гривень (еквівалент 4.921,00 доларів США) покупець сплатив продавцю до укладення договору; грошові кошти в розмірі 236.000,00 гривень (еквівалент 29.500,00 доларів США) покупець зобов`язувався сплатити продавцю (або її законному представнику) в строк до 1 червня 2014 року включно ( п.4 договору) ( а.с.50-51).
29 березня 2018 року постановою Апеляційного Суду Сумської області скасовано рішення Зарічного районного суду від 12 грудня 2017 року у цивільній справі № 591/2521/17. Суд апеляційної інстанції відмовив ОСОБА_2 у задоволенні поданого до ОСОБА_1 позову про розірвання Договорів купівлі - продажу земельних ділянок і житлового будинку (реєстрові номери договорів 5787, 5790 та 5784). 
Зазначеним судовим рішенням за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0340 га (кадастровий номер 5910136300:07:009:0042) призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Також за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0331 га (кадастровий номер 5910136300:07:009:0029), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Постанову Апеляційного суду Сумської області від 29 березня 2018 року сторони не оскаржували (а.с. 122-127).
Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції визнав, що приватний нотаріус постановою від 19 березня 2018 року безпідставно відмовив у внесенні належного з позивача кредитору ОСОБА_2 боргу в сумі 137.000,00 гривень у депозит нотаріуса. Суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю такого висновку з огляду на таке.
Відповідно до статті 85 Закону України «Про нотаріат», н отаріус  у  передбачених законодавством  України   випадках приймає від боржника в депозит грошові суми  і  цінні  папери  для передачі їх кредитору.  Про надходження грошових сум і цінних паперів нотаріус повідомляє кредитора і на його вимогу видає йому грошові суми і цінні папери. Прийняття нотаріусом грошових сум і цінних паперів провадиться за місцем виконання зобов`язання. 
Відмова у вчиненні нотаріальних дій регламентована статтею 49 Закону України 3425-ХІІ «Про нотаріат». Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 2) не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (частина 1 п. 2 статті 49 ЗУ 3425-ХІІ). Нотаріусу або  посадовій  особі,  яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.  На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову (частини 2-4 статті 49 ЗУ «Про нотаріат») 
Державні та приватні нотаріуси у випадках, передбачених законодавством України, приймають у депозит грошові суми та цінні папери. Прийняття нотаріусом грошових сум і цінних паперів проводиться за місцем виконання зобов`язання (пункти 1.1, 1.2 Глави 21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).
Відповідно до частини 1 статті 537 ЦК України, боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора.
Отже, внесення належних із боржника кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса на підставі статті 537 ЦК України є правом, а не обов`язком боржника. Заява боржника реєструється нотаріусом у книзі вхідної кореспонденції і є підставою для вчинення нотаріальної дії. Для вчинення цієї нотаріальної дії нотаріусом відкривається окремий поточний рахунок у будь-якій банківській установі. Про надходження грошових сум і цінних паперів нотаріус повідомляє кредитора і на його вимогу, яка оформлюється у вигляді заяви, або за заявою та рішенням господарського суду, які подає ліквідатор громадянина-підприємця, видає йому належні грошові суми або цінні папери.
Відповідно до частини 1 статті 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: 1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна; 4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання. 
Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина 2 статті 532 ЦК України).
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність іншій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до абз. 1 частини 1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Відповідно до пункту 1 частини 1  статті 3 Закону України 1207-VІІ « Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначено тимчасово окупованою територією. На тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території ( частина 1 ,2 статті 4 ЗУ 1207-VІІ).
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства віднесено справедливість, добросовісність та розумність. 
Справедливість та добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного право відношення. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом ( частина 4 статті 82 ЦПК України) .
Задовольняючи вимоги позову суд першої інстанції правильно виходив з того, що за укладеними між сторонами 30 серпня 2013 року договорами купівлі-продажу будинку і земельних ділянок продавець ОСОБА_2 повинна передати ОСОБА_1 об`єкти нерухомості, а покупець - сплатити грошові кошти. Критерієм визначення місця виконання законодавець обрав вид зобов`язання, обумовлений його предметом. Так, місцем виконання зобов`язання про передання нерухомого майна є місцезнаходження цього майна. Оскільки за змістом зобов`язання внесення грошових коштів повинно відбуватися на виконання умов договору купівлі-продажу нерухомого майна, то таке зобов`язання має виконуватись за місцезнаходженням цього майна, тобто у місті Суми. Здійснити прийняття у депозит нотаріуса грошових сум у місті Севастополі за місцем проживання кредитора ОСОБА_2 неможливо. Постановою Апеляційного суду Сумської області від 29 березня 2018 року визнано, що 16 березня 2016 року, тобто після визначеної договорами від 30 серпня 2013 року дати остаточного розрахунку (01 червня 2014 року), ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 частину боргу в сумі 243.000,00 гривень, а решта боргу, яка залишилася невиплаченою, становить 137.000,00 гривень. Відмова ОСОБА_2 , яка 16 березня 2016 року вже отримувала від ОСОБА_1 грошові суми в рахунок погашення борового зобов`язання, а після цього відмовилася прийняти належне виконання позивачем цього зобов`язання, принципу добросовісності не відповідає. Факт неподання приватному нотаріусу необхідних для вчинення нотаріальної дії (прийняття у депозит грошової суми) відомостей і документів у справі не встановлений. За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що постановою від 19 березня 2018 року приватний нотаріус неправомірно відмовив у внесенні належного з ОСОБА_1 кредитору ОСОБА_2 , яка є мешканкою міста Севастополя, боргу в сумі 137.000,00 гривень у депозит нотаріуса є законним і обґрунтованим.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).У контексті вказаної практики апеляційний суд вважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, суд першої інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни судового рішення.Висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості позову  повно та послідовно викладені у мотивувальній частині рішення. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а спрямовані на переоцінку  доказів, яким суд дав належну  правову оцінку, повно та всебічно встановивши обставини справи. Підстав для скасування цього рішення за доводами апеляційної скарги немає. 
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу третьої особи без задоволення, то відповідно до статті 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами  судових витрат не здійснюється
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд - 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_2 - адвоката Шарикіна Юрія Вікторовича залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду міста Суми від 30 жовтня 2019 року без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 25 лютого 2020 року. 

Суддя-доповідач:                   І.В.Орлов

Судді:                                           Т.А.Левченко

О.І.Собина