ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 лютого 2020 року           справа №200/7585/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року (повне судове рішення складено 17 липня 2019 року у м. Слов`янську) у справі № 200/7585/19-а (суддя в І інстанції Бабаш Г.П.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТЕК» до Офісу великих платників податків ДПС про скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки),                                                    
                                                УСТАНОВИВ:

В червні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСТЕК» (далі – ТОВ «Істек», платник податків) звернулось до суду з позовною заявою до Офісу великих платників податків ДПС (далі – Офіс, податковий орган) про скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю-113-47 від 10.12.2018 (далі – Спірна вимога).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.02.2018 позивачем було отримано Спірну вимогу Запорізького управління офісу ВПП ДФС про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску, штрафу та пені у розмірі 831 112,60 грн. Наголосив, що відповідач без будь-яких законних підстав прийняв Спірну вимогу, оскільки на позивача розповсюджується дія пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та статті 2 Закону України № 1669-VII від 02.09.2014 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі – Закон № 1669-VII) в частині звільнення від відповідальності за невиконання обов`язків платника єдиного внеску з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції. Також зазначив, що оскільки ТОВ «Істек» знаходиться на території, де здійснюється антитерористична операція, відповідно до статей 25, 26 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон № 2464-VI) за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції штрафні санкції не застосовуються. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року позовні вимоги задоволені.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що посилання ТОВ «Істек» на пункт 9-4 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI є помилковими для спірних правовідносин, оскільки згідно пункту 28 розділу І Закону України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі – Закон № 911-VIII), зміни, внесені Законом № 1669-VII до розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI, втратили чинність. Крім того, місцевим судом не враховано, що з 01.01.2017 позивач перебуває на обліку в Запорізькому управлінні Офісу великих платників податків ДФС. Місто Запоріжжя не віднесено до переліку міст, де проводилась антитерористична операція, а тому з 01.01.2017 у відповідача були всі підстави для застосування штрафу та нарахування пені за несвоєчасну сплату зобов`язань з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ «Істек» зареєстроване як юридична особа 10.06.2003 за адресою м. Донецьк, вул. Тамбовська, буд. 1, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 
Позивач на теперішній час перебуває на податковому обліку у Запорізькому управлінні Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, про що зазначено у виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Разом з тим, ТОВ «Істек» змінено місце обліку з Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС в Донецькій області, яка виконувала обов`язки за ДПІ у Будьонівському районі м. Донецька на облік Запорізького управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби з 01.01.2017.
10.12.2018 Запорізьким Управлінням офісу великих платників податків ДФС сформована вимога № Ю-113-47 про сплату боргу (недоїмка) з єдиного соціального внеску, штрафу та пені у розмірі 831 112,60 грн., з яких: борг (недоїмка) з єдиного соціального внеску у розмірі 464 880,82 грн.; штраф у розмірі 129 961,74 грн.; пеня в розмірі 236 270,04 грн.
Зазначена вимога була оскаржена позивачем в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України.
Рішенням Державної фіскальної служби України від 27.03.2019 № 13318/699-99-11-05-02-25 скаргу ТОВ «Істек» залишено без задоволення.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, апеляційний суд виходить з такого.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини є Закон № 2464-VI, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Пунктом 2 частини 1 статті 1 цього Закону встановлено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною першою статті 2 Закону № 2464-VI встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч.ч.5,7,8 статті 9 Закону № 2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування; єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку; платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Відповідно до вимог статті 25 цього Закону рішення,  прийняті  органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що  належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
У разі виявлення своєчасно  не  сплачених  сум  страхових внесків  платники  єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені  центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує  державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до частини десятої статті 25 Закону № 2464-VІ на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Слід зазначити, що при формуванні вимоги податковий орган не визначає платнику суму єдиного внеску до сплати, оскільки такі суми попередньо визначаються на підставі відповідної звітності або рішень. Фактично, вимога формується внаслідок наявності в картці платника відомостей про нараховані суми єдиного внеску, у тому числі нараховані самим платником, але не сплачені у встановлений частиною 8 статті 9 Закону № 2464-VI строк.
На виконання вищевказаних норм закону відповідачем сформовано Спірну вимогу, в якій вимагається сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску.
Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
З метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, Верховною Радою України прийнято Закон № 1669-VII, яким, крім іншого, внесені зміни до Закону 2464-VI та доповнено його розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» п. 9-3 (у наступному пункт 9-4), який передбачає, що платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону 2464-VI, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону 2464-VI, на період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.
Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.
Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону 1669-VII, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».
Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку про те, що підставою для звільнення платника єдиного внеску від відповідальності за невиконання вимог законодавства щодо його вчасної сплати є факт перебування такого платника на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція.
Відповідна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах Верховного Суду від 23.12.2017 у справі № 805/2492/15-а, від 24.10.2019 805/3871/16-а, висновки яких суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).
Не впливає на вказаний зміст правового регулювання також і подальше виключення Законом № 911-VIII із Закону № 1669-VII підпункту 8 пункту 4 статті 11, яким і було доповнено розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI пунктом 9-3 (у подальшому - пункт 9-4), оскільки до Закону № 2464-VI у зв`язку з цим відповідних змін внесено не було й вказана норма залишилась чинною.
Щодо доводів апелянта про те, що позивач перебуває на обліку податкового органу, який не розташований на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція.
Як було зазначено судом вище, ТОВ «Істек» змінено місце обліку з Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС в Донецькій області, яка виконувала обов`язки за ДПІ у Будьонівському районі м. Донецька, на облік Запорізького управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби з 01.01.2017.
Так, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014р. №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Донецьк та м. Маріуполь Донецької області.
Дію вказаного Розпорядження зупинено Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014.
Разом з тим, 2 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».
Відповідно до пунктів 1, 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; Розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053».
Згідно з додатком до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, м. Маріуполь віднесено до населених пунктів де здійснювалася антитерористична операція.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме акту про результати камеральної перевірки своєчасності сплати єдиного внеску, задекларованого у звітах за період вересень 2014 року - жовтень 2015 року від 30.08.2017 № 921/28-10-17-06/32510349 та реєстру фактів несвоєчасної сплати єдиного внеску за таким актом (а.с.30-34), у період невиконання обов`язків платника єдиного внеску, ТОВ «Істек» знаходилось на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону 1669-VII, де проводилася антитерористична операція.
Отже, виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права, вбачається, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для формування та направлення позивачу спірної вимоги оскільки, позивач у вказаний періоді за законом був звільнений від обов`язків платника єдиного внеску щодо своєчасного нарахування та його своєчасної сплати, а орган доходів і зборів позбавлений можливості застосовувати заходи впливу та стягнення до такого платника в період його звільнення від виконання обов`язків, встановлених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI.
Відповідні заходи по стягненню недоїмки (в даному випадку направлення вимоги), яка виникла у позивача як платника єдиного внеску, який перебуває на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у Законі № 1669-VII, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України №405/2014, можуть вживатись контролюючим органом, після закінчення АТО.
Така ж сама правова позиція викладена Верховним Судом під час розгляду зразкової справи № 812/292/180 у рішенні від 30.03.2018, а також у постанові від 24.04.2019 у справі № 805/1394/16-а.
Відповідно до заяви від 18.01.2017 № 01-30 ТОВ «Істек» зверталось до Запорізького управління офісу великих платників податків ДФС щодо звільнення його від виконання обов`язків зі сплати єдиного внеску.
Твердження відповідача проте, що наявність сертифікату ТПП України – є лише підставою для отримання розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, є безпідставними з огляду на безумовне звільнення позивача від зобов`язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати єдиний внесок, яке передбачене в силу Закону.
З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що звільнення від відповідальності передбачено безпосередньо у Законі № 2464-VI та не потребує подачі сертифіката ТПП та заяви про звільнення від відповідальності, оскільки ця норма встановлює «незастосування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій» та адресована насамперед до осіб, які наділені повноваженнями щодо застосування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій.
Також, слід зазначити, що Спірна вимога сформована відповідно до статті 25 Закону № 2464-VI, яка визначає заходи впливу та стягнення. За положеннями абзацу 2 частини 1 цієї статті, її положення поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. 
Саме за положеннями частини 4 цієї статті орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та   реалізує державну податкову   і   митну   політику, надсилає   платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі № 812/505/17.
Частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності доводів, якими мотивовано судове рішення, та не дають підстав вважати висновок місцевого суду помилковим, а застосування судом норм матеріального та процесуального права - неправильним. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-
          
                                                          ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 липня 2019 року у справі № 200/7585/19-а – залишити без змін.
Повне судове рішення – 25 лютого 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            Т. Г. Гарвищук 

                                                                                                                                                                                                                                                  Г. М. Міронова