ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/912/20 Справа № 214/7688/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гринь Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 214/7688/18 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання: Чубіна А.В.
сторони:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 серпня 2019 року, яке ухвалено  суддею Гринем Н.Г. у місті Кривому  Розі  Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 20 серпня 2019 року, - 

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позову зазначено, що до 10.10.2018 року позивач працював на посаді електрослюсаря (слюсаря) чергового та по ремонту обладнання електрослужби ділянки №40 шахтоуправління з підземного гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» . 
Відповідно до наказу №1060/л від 08.10.2018 року «Про звільнення з підприємства по скороченню штату ОСОБА_1 » його звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату. 
Своє звільнення позивач вважає незаконним та проведеним з допущенням порушень трудового законодавства України. 
Підставою для скорочення штату став наказ по підприємству ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №208 від 17.02.2017 року «Про внесення змін в організаційну структуру шахтоуправління по підземному видобуванню руди (на правах шахт) гірничого департаменту», за яким передбачалось виключення з 02.05.2017 року зі штатного розкладу шахтоуправління посади електрослюсаря (слюсаря) чергового та по ремонту обладнання електрослужби ділянки №40, яку займав позивач. 
Виконуючи вище вказаний наказ, роботодавець звільнив його з порушенням ст.49-2 КЗпП України, у тому числі, без згоди виборного органу профспілки, членом якої він був. Відповідач тричі надавав йому публікацію вакансій, однак іншу роботу не пропонував. 
Так, 04.05.2017 року на засіданні комісії по вивільненню працівників йому було запропоновано перелік з 13 робочих місць, вакантних станом на 04.05.2017 року. Однак, з огляду на запропонований список вакантних посад не можна вважати, що роботодавець виконав обов`язок з працевлаштування: 04.05.2017 року йому запропонували роботу в транспортному департаменті строком до 30.05.2017 року, тобто на 25 днів, частина інших робочих місць передбачала роботу до 25.12.2017 року з тяжкими умовами праці, які протипоказані йому за станом здоров`я. 17.08.2017 року йому повторно запропонували перелік вакантних посад з 62 одиниць на підприємстві та 9 вакансій в ПП «Стіл Сервіс». 
Перелік вакансій позивачу надали, однак з умовами праці не ознайомили, у тому числі з наявністю шкідливих умов. Від переведення позивач відмовився. 
13.08.2017 року позивачу втретє запропонували перелік вакантних місць в кількості 58 одиниць, без надання інформації про умови праці та її оплату. 
Позивач зауважує, що йому тричі пропонували вакансії робіт без врахування його кваліфікації, стану здоров`я, наявності професійного захворювання. 
Порушення порядку його вивільнення стало підставою рішення виборного органу профспілки, яким не надано згоду відповідачеві на його звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. 
На переконання позивача відповідач не мав права на його звільнення, так як не отримав згоду виборного профспілкового органу за умови, що відмова в наданні згоди на звільнення була обґрунтованою.
На підставі наведеного вище, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ №1060/л від 08.10.2018 року «Про звільнення з підприємства по скороченню штату ОСОБА_1 », поновити його на посаді електрослюсаря (слюсаря) чергового та по ремонту обладнання електрослужби ділянки №40 (адміністративно-господарський відділ та АБК) ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 08.10.2018 року по день ухвалення рішення суду про його поновлення на роботі. 
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що відповідач по справі, з урахуванням професії позивача та стану його здоров`я, мав можливість запропонувати позивачу робочі місця майстра з ремонту обладнання, підсобного робітника, слюсаря-ремонтника, електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання, електрослюсаря (слюсаря) чергового з ремонту обладнання, однак вказані вакансії йому запропоновані не були, хоч вони і були наявні на підприємстві відповідача. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу – залишити без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1  та його представника ОСОБА_2 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Стаднік Я.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення,з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач  ОСОБА_1 з 17.07.2001 року був прийнятий за переведенням на дільницю №6 шахти ім. Артема прохідником 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах.
Відповідно до Акту №45 розслідування професійного зхворювання від 13.11.2002 року ОСОБА_1 встановлено хронічне професійне захворювання, яке отримано в період його трудової діяльності з 06.1978 року по 10.1993 року – прохідником, бурильником РУ ім. Кірова шахта «Артем-1», з 01.1995 року по 07.2001 року – прохідником РУ ім. Кірова шахта «Артем-1», з 07.2001 року по 10.2002 року – прохідником ШУ КДГМК «Криворіжсталь», шахта ім. Артема (т.1 а.с.49-52).
01.04.2003 року ОСОБА_1 , з урахуванням наявного професійного захворювання, отриманого в період роботи прохідником на РУ ім. Кірова та ШУ КДГМК «Криворіжсталь» шахта ім. Артема, переведено по шахті ім. Артема на дільницю № 39 (АБК) механослужби електрослюсарем (слюсарем) черговим та по ремонту устаткування 3 розряду.
21.09.2012 року ОСОБА_1 переведено в шахтоуправління по підземному видобуванню руд (на правах шахт) гірничого устаткування департаменту електрослюсарем (слюсарем) черговим та по ремонту обладнання 4 розряду енергослужби дільниці №40 (АХО та АБК).
Відповідно до наказу по підприємству № 208 від 17.02.2017 року «Про внесення змін в організаційну структуру шахтоуправління по підземному видобуванню руди (на правах шахт) гірничого департаменту», з 02.05.2017 року із штатного розкладу шахтоуправління по підземному видобуванню руди (на правах шахт) гірничого департаменту виключено професію електрослюсаря (слюсаря) чергового та по ремонту обладнання енергослужби дільниці №40 (АГВ та АБК), де працював ОСОБА_1 (т.1 а.с.5-8)
04.05.2017 року комісією по вивільненню в складі уповноважених працівників ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» позивачу було вручено попередження № 1 від 04.05.2017 року про майбутнє звільнення, із запропонуванням переведення на іншу роботу за наявними вакантними посадами, в межах підприємства, з урахуванням перепідготовки за рахунок коштів підприємства, за переліком вакантних посад по підприємству станом на дату попередження про звільнення за № 05-1593 від 04.05.2017 року (т.1 а.с.9,11). 
З попередженням про наступне вивільнення позивач ознайомився під підпис 04.05.2017 року, однак від переведення на іншу роботу в межах підприємства та перепідготовки відмовився, про що складено акт за №1 від 04.05.2017 року, від підпису якого ОСОБА_1 відмовився (т.1 а.с.10).
13.08.2017, року на засіданні комісії по вивільненню в складі уповноважених працівників ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ОСОБА_3 .Г. повторно було запропоновано переведення на інші наявні вакантні посади на підприємстві, а також наявні вакансії в ПП «Стіл Сервіс», з урахуванням можливості перенавчання за рахунок коштів підприємства, за списком вакантних посад №511-322 від 13.08.2018 року. Від пропозицій переведення на зазначені в переліку вакантні посади та від перенавчання за рахунок підприємства ОСОБА_1 відмовився, що підтверджено актом про відмову від переведення №3 від 13.08.2017 року та власноручно зробленим позивачем на вказаному акті написом про відмову від переведення (т.1 а.с.15,16).
17.08.2017 року комісією, в складі уповноважених працівників ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», позивачу було втретє запропоновано переведення на іншу роботу та надано інформацію про наявність вакантних на підприємстві посад за списком за №05-2437 від 17.08.2017 року. Однак позивач, ознайомившись з переліками вакантних посад, відмовився від пропозицій переведення на зазначені в переліку вакантні посади та від перенавчання за рахунок підприємства, що підтверджено актом про відмову від переведення №2 від 17.08.2017 року, та власноручно зробленим позивачем на вказаному акті написом про відмову від переведення. Причиною для відмови, як зазначив особисто позивач, стало ненадання йому для ознайомлення умов праці та пропозиція посад без урахування наявного у нього професійного захворювання (т.1 а.с.12-14).
21.08.2018 року адміністрація підприємства ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» звернулась до Профспілкового комітету первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. До вказаного подання роботодавець надав пакет документів за переліком, що дозволяли б повно та неупереджено його розглянути в передбачені законом строки (т.1 а.с.17-18).
Як вбачається з протоколу засідання профкому ППО ВП НВФ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» № 20 від 05.09.2018 року, адміністрації ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було відмовлено в наданні згоди на розірвання трудового договору з електрослюсарем (слюсарем) черговим та по ремонту обладнання 5 розряду (енергослужби) дільниці №40 (АХБ та АБК), посилаючись на те, що ОСОБА_1 має переважне право на залишення на роботі, як особа, що отримала професійне захворювання на цьому підприємстві, з урахуванням медичних показань для роботи та стану його здоров`я (т.1 а.с.19, 20).
Наказом №1060/л від 08.10.2018 року «Про звільнення з підприємства по скороченню штату ОСОБА_1 » позивача звільнено із займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. 
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, відповідачем при його звільненні було допущено порушення ст.ст.40, 49-2 КЗпП України, томуйого звільнення є протиправним.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які позивач посилається як на підставу задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.  
Відповідно до ст. 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до вимог ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України, право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною 2 ст.40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно з ч.ч.1, 3 ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, стану здоров`я тощо.
Такий правовий висновок відповідає правовим позиціям, викладеним Верховним Судом у Постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 488/4844/15-ц, Постанові від 28 серпня 2019 року у справі № 761/37621/16-ц.
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за   пунктом 1 частиною першою статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або    перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Суд, при розгляді спору про поновлення працівника на роботі, зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.
Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції встановлено, та сторонами не заперечується факт змін в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності та штату працівників на підприємстві відповідача.
Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Як свідчать матеріали справи, позивач був своєчасно попереджений про зміни в організації праці та про можливе майбутнє вивільнення.
Як вбачається із матеріалів справи, з наказом по підприємству № 208 від 17.02.2017 року «Про внесення змін в організаційну структуру шахтоуправління по підземному видобуванню руди (на правах шахт) гірничого департаменту», відповідно до якого з 02.05.2017 року із штатного розкладу шахтоуправління по підземному видобуванню руди (на правах шахт) гірничого департаменту виключено професію електрослюсаря (слюсаря) чергового та по ремонту обладнання енергослужби дільниці №40 (АГВ та АБК), де працював ОСОБА_1 , останній був ознайомлений 16.03.2017 року.
Попередженням №1 від 04.05.2017 року комісії по вивільненню в складі уповноважених працівників ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»,  ОСОБА_1 був попереджений про наступне вивільнення із одночасним запропонуванням іншої роботи, згідно списку вакансій станом на 04.05.2017 року. При цьому позивачу роз`яснено можливість його перепідготовки за рахунок коштів підприємства. З попередженням про наступне вивільнення позивач ознайомився під підпис 04.05.2017 року, однак від переведення на іншу роботу в межах підприємства та перепідготовки він відмовився, про що складено акт за №1 від 04.05.2017 року, від підпису якого ОСОБА_1 відмовився (т.1 а.с.9-11).
Крім того, 13.08.2017 року та 17.08.2017 року, на засіданні комісії по вивільненню в складі уповноважених працівників ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ОСОБА_1 були запропоновані переведення на інші наявні вакантні посади на підприємстві, а також наявні вакансії в ПП «Стіл Сервіс» з урахуванням можливості перенавчання за рахунок коштів підприємства за списком вакантних посад №511-322 від 13.08.2018 року та списком вакантних посад за №05-2437 від 17.08.2017 року. Від пропозицій переведення на зазначені в списку вакантних посад №511-322 від 13.08.2018 року та списку вакантних посад за №05-2437 від 17.08.2017 року ОСОБА_1 відмовився, що підтверджено Актом про відмову від переведення №2 від 17.08.2017 року та Актом про відмову від переведення №3 від 13.08.2017 року та власноручно зробленим позивачем на вказаномих актах написом про відмову від переведення (т.1 а.с.12-16).
Причиною для відмови, як зазначив особисто позивач, стало ненадання йому для ознайомлення умов праці та пропозиція посад без урахування наявного у нього професійного захворювання.
Крім того, як вбачається із матеріалів справи, 21.08.2018 року адміністрація підприємства ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» звернулась до Профспілкового комітету первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. До вказаного подання роботодавець надав пакет документів за переліком, що дозволяли б повно та неупереджено його розглянути в передбачені законом строки (т.1 а.с.17-18).
Як вбачається з протоколу №20 від 05.09.2018 року засідання профкому ППО ВП НВФ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», адміністрації ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було відмовлено в наданні згоди на розірвання трудового договору з електрослюсарем (слюсарем) черговим та по ремонту обладнання 5 розряду (енергослужби) дільниці №40 (АХБ та АБК), посилаючись на те, що ОСОБА_1 має переважне право на залишення на роботі як особа, що отримала професійне захворювання на цьому підприємстві, з урахуванням медичних показань для роботи та стану його здоров`я (т.1 а.с.19, 20).
Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинне бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).
Згідно із частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.
Отже, розглядаючи трудовий спір, суд повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.
Виходячи з наведених норм та враховуючи те, що необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.
Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 158/2336/18 та Постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 447/1236/18.
Як вбачається із матеріалів справи, рішення профспілки про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 є необґрунтованим, в розумінні частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки не містить посилання на неврахування власником суттєвих фактичних обставин та деталізоване правове обґрунтування незаконності звільнення позивача, який був у встановлені законом строк і порядку повідомлений про скорочення займаної ним посади та подальше звільнення. Роботодавцем, у відповідності до вимог КЗпП України, тричі запропоновано наявні вакантні посади з урахуванням стану його здоров`я, наявного професійного захворювання, від яких позивач відмовився.
На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що при звільненні позивача з підприємства, відповідачем дотримано вимоги трудового законодавства, а саме вимоги частин 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП України, оскільки відповідачу були тричі запропоновані вакантні посади, відповідачем при наданні ОСОБА_1 інформації щодо вакантних посад було надано переліки вакансій на підприємстві відповідача, в тому числі тих, на які позивач міг би бути переведений з перенавчанням за рахунок роботодавця, однак, позивач від всіх пропозицій переведення відмовився з посиланням на те, що запропоновані посади не відповідають його професії або спеціальності чи стану здоров`я. Тобто, в даному випадку позивач самостійно, на власний розсуд визначив прийнятність для себе запропонованих посад та за результатами їх розгляду не обрав жодної із запропонованих.
Отже, відповідач не допустив порушення таких засад цивільного права, як добросовісність, розумність та справедливість, дотримався балансу інтересів роботодавця та працівника, який об`єктивно мав можливість усвідомити та обміркувати запропоновані йому вакантні посади з точки зору можливості виконувати ним ті чи інші обов`язки, у тому числі пройти перепідготовку за рахунок коштів підприємства.
Не можуть бути підставою, для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що відповідач по справі, з урахуванням професії позивача та стану його здоров`я, мав можливість запропонувати позивачу робочі місця майстра з ремонту обладнання, підсобного робітника, слюсаря-ремонтника, електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання, електрослюсаря (слюсаря) чергового з ремонту обладнання, однак вказані вакансії йому запропоновані не були, хоч вони і були наявні на підприємстві відповідача, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем, при наданні ОСОБА_1 інформації щодо вакантних посад було надано переліки вакансій на підприємстві, зокрема - електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання та електрослюсаря (слюсаря) чергового з ремонту обладнання, в тому числі з урахуванням того, що позивач міг би бути переведений з перенавчанням за рахунок роботодавця, однак, позивач від всіх пропозицій переведення відмовився з посиланням на те, що запропоновані посади не відповідають його професії або спеціальності чи стану здоров`я. 
Крім того, ч.5 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що працівника, який за станом здоров`я, відповідно до медичного висновку, потребує надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести за згодою працівника на таку роботу на термін, зазначений у медичному висновку, і у разі потреби встановити скорочений робочий день та організувати проведення навчання працівника з набуття іншої професії відповідно до законодавства.
Отже, позивач міг звернутися до медичного закладу для надання йому роз`яснень, яку саме роботу (з якими факторами) він може чи не може виконувати, та таке право позивача відповідачем не порушувалось, оскільки відповідач не має можливості на встановлення відповідних умов праці на конкретного робітника. 
Крім того, як вбачається із матеріалів справи, робоче місце майстра з ремонту обладнання, на яке, в період з 14.08.2018 року по 08.10.2018 року, було працевлаштована одна особа, за атестацією робочого місця відповідає показникам п.2 Списку 1, тобто наявні шкідливі та важкі умови праці, тому вказане робоче місце не могло бути запропоноване позивачу.
Робочі місця слюсаря-ремонтника, на які в період з 14.08.2018 року по 08.10.2018 року, були працевлаштовані десять осіб, за атестацією робочих місць відповідали показникам, зокрема: п.2 Списку 1, п.2.2.2 Списку 1, п.2 Списку 2, та мають наявність 1 фактору 2 ступеню, 3 фактора, 1 ступеня – вважаються важкими умовами праці, тобто наявні шкідливі та важкі умови праці, тому вказані робочі місця не могли бути запропоновані позивачу.
Робочі місця електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання електромонтера з ремонту, на які в період з 14.08.2018 року по 08.10.2018 року, були працевлаштовані дванадцять осіб, за атестацією робочих місць відповідали показникам, зокрема: п.1 Списку 1, п.2 Списку 1, п.3, Списку 1 п.2.2.2 Списку 2, п.2 Списку 2, та мали наявність 1 фактору 2 ступеню, 3 фактору1 ступеня, які вважаються важкими умовами праці, тобто наявні шкідливі та важкі умови праці, тому вказані робочі місця не могли бути запропоновані позивачу.
При цьому робочі місця підсобного робочого, на які в період з 14.08.2018 року по 08.10.2018 року, були працевлаштовані дві особи, є робочими місцями для осіб з інвалідністю, за наявності довідки та рекомендацій МСЕК, тому вказані робочі місця не могли бути запропоновані позивачу, оскільки останній не являється робітником, який має інвалідність.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводити позивача в частині невиконання ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вимог трудового законодавства щодо можливого працевлаштування працівника, що вивільнюється, не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідачем при наданні ОСОБА_1 інформації щодо вакантних посад було надано переліки вакансій на товаристві станом на дату надання пропозицій, в тому числі тих, на які позивач міг би бути переведений з перенавчанням за рахунок роботодавця, однак, позивач від всіх пропозицій переведення відмовився з посиланням на те, що запропоновані посади не відповідають його професії або спеціальності чи стану здоров`я, що свідчить про те, що позивач самостійно, на власний розсуд, визначив прийнятність для себе запропонованих посад та за результатами їх розгляду не обрав жодної із запропонованих.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі. 
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 серпня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 17 лютого 2020 року.

Головуючий:        
                                       
Судді: