ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/5260/19                                                         Суддя суду 1 інстанції: Шарко О.П.
Провадження № 33/818/1405/19

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

11 грудня 2019 року                                                          м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Чопенко Я.В., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду а м. Харкові справу за апеляційної скаргою ОСОБА_1 на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ :

Цією постановою 
ОСОБА_1 , 1995 року народження, громадянин України, мешканець м АДРЕСА_1 ,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 20400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 384 грн. 20 коп.
Як зазначено в постанові суду першої інстанції, що 11.08.2019 року, приблизно о 03 год. 53 хв. в районі будинку 214/2, по пр. Московському у м. Харкові, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Hyundai Accent», державний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мовлення. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. 
Не погодившись з постановою районного суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову районного суду. 
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що постанова підлягає скасуванню з підстав порушення матеріального і процесуального права, крім того судом невірно з`ясовано фактичні обставини справи. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.
За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення. 
Протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 1) складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала в порядку передбаченому чинним законодавством не оскаржувалися.
Згідно вимог ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків. 
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається не дійсним.
В протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 1) працівником поліції зазначено, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820 ARHK-0123» та в медичному закладі охорони здоров`я «КНП ХОР ОНД» у м. Харкові, за адресою: м. Харків, вул. Шевченка,26 відмовився в присутності двох свідків.
       Більш того, факт відмови саме ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується письмовим поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.8-9).
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що він не відмовлявся від проходження огляду не приймається, оскільки це спростовується матеріали справи та відеозаписом з нагрудних камер поліцейських (а.с. 13).
Доводи ОСОБА_1 про те, що суд безпідставно відмовив йому у клопотанні про перенесення розгляду справи, апеляційний суд не приймає, оскільки це було не перше його клопотання про перенесення розгляду справи та матеріали справи не містять жодного доказу перебування ОСОБА_1 у відрядженні.
Жодних доказів наявності роботи чи перебування у відрядженні при апеляційному розгляді ОСОБА_1 не надано.
Такі дії апеляційний суд розцінює лише як позицію захисту, що направлена на ухилення від відповідальності за скоєне.
Також апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги про те, що свідки не були допитані в судовому засіданні, оскільки ОСОБА_1 не заявлялось таке клопотання, а районний суд розглянув справу на підставі тих матеріалів, які були йому надані.
Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції або свідків було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) до суду не надано.
Протокол про адміністративне правопорушення та відеозаписи не містять істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.
Посилання на той факт, що відео зйомка поліцейськими велась не безперервно, заслуговують на увагу, однак не є безумовною підставою для скасування постанови суду, оскільки винність ОСОБА_1 підтверджується всією сукупністю матеріалів справи.
Протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом, а тому має оцінюватись у сукупності з усіма наявними матеріалами справи.
Порушень вимог ст.268 КУпАП апеляційний суд не вбачає.
       Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема – пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.
П. 2.5 ПДР України передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.
       В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.
       Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
       У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
       В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. 
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на норми КАСУ безпідставні, оскільки справа розглядалася в порядку передбаченому КУпАП.
Постанова ВС/КАС по справі №216/5226/16-а від 18.07.2019 року, як і постанова Касаційного адміністративного суду по справі №560/751/71, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не має преюдиційного значення, оскільки стосується інших осіб та епізодів, що знаходяться за межами цієї справи.
Те, що п.п. 1.6 та 1.7 Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного чи іншого сп`яніння», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ 09.09.2009 року №400/66 втратили чинність 13.11.2015 року є вірним.
Між тим, нова інструкція регламентує, що огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі – спеціальні технічні засоби) та лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Помилкове посилання суду на недіючу інструкцію не є безумовною підставою для скасування судової постанови.
Таким чином, суд першої інстанції не порушив вимог ст. ст. 279, 280, 213, 221 КУпАП і розглянув справу в межах наданих матеріалів справи.
Матеріали справи також містять постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.06.2019 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. (а.с. 11-12)
Крім того, апеляційний суд звертає увагу ОСОБА_1 на існування і ч.1 ст.382 Кримінального Кодексу України та нагадує, що при апеляційному розгляді він підтвердив факт саме керування ним особисто автомобілем 11.08.2019 року, приблизно о 03 год. 53 хв. в районі будинку 214/2, по пр. Московському у м. Харкові без водійського посвідчення.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, в результаті чого скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.
Покарання призначене судом першої інстанції ОСОБА_1 в межах санкції передбаченої ч.2 ст.130 КУпАП та з урахуванням вимог ч.2 ст.33 КУпАП.
Безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.
На підставі викладеного, апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою і підстав для її скасування за доводами апеляції не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2019 року, щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського 
апеляційного суду Я.В. Чопенко