ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 404/4550/19(2-а/404/261/19)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції старшого сержанта поліції Татаренка Артема Олеговича 
на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.10.2019, (суддя суду першої інстанції Бершадська О. В.), прийняте у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в адміністративній справі №404/4550/19(2-а/404/261/19) за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції старшого сержанта поліції Татаренка Артема Олеговича, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,–
ВСТАНОВИВ:
02 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову відповідача серії ДП18 №469143 від 30.06.2019 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрити.
Адміністративний позов обґрунтовано тим, що 30.06.2019 позивач рухався по трасі М-14 у напрямку руху до м. Миколаїв та був зупинений працівником поліції. Після зупинки автомобіля позивачу було вказано на перевищення допустимої швидкості. Позивач вважає, що рухався автомобілем без перевищення швидкості, а відповідач безпідставно прийняв постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того, позивач зазначає, що постанову прийнято за його відсутності, оскільки він перебував у власному автомобілі, а постанова виносилася відповідачем в патрульному автомобілі, у постанові не зазначені місце скоєння правопорушення та швидкість автомобіля.
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.10.2019 адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та дійшов необґрунтованого висновку про недоведеність вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки допущене позивачем перевищення швидкості руху у населеному пункті підтверджується фотофіксацією вимірювального приладу TruCam. Відповідач зазначає, що лазерний вимірювач TruCam за своїми технічними характеристиками здатний вимірювати швидкість транспортних засобів, як в автоматичному так і в ручному режимах, а тому вимірювання швидкості руху транспортного засобу під час керування позивачем здійснювалося працівником патрульної поліції в ручному режимі правомірно.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 30.06.2019 року поліцейським взводу №1 роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції старшим сержантом поліції Татаренком Артемом Олеговичем прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №469143 від 30.06.2019, яким на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 225 грн. за порушення п. 12.4 ПДР України, що є адміністративним правопорушенням передбаченим ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до вказаної постанови, 30.06.2019 року о 16:56 годині ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Hyundai Tukson», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Миколаїв, перевищив дозволену швидкість на 28 км на годину, чим порушив п. 12.4 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Фіксація правопорушення здійснена приладом TruСam ТС000763.
Згідно з роздруківкою фотознімка, вимірювання швидкості руху автомобіля д.н.з. НОМЕР_1 здійснено 30.06.2019 о 16:57 приладом TruСam ТС000763 за адресою: м. Миколаїв, вул. Веселинівська, 55а, та зафіксовано швидкість у 78 кілометрів на годину, відстань від приладу до транспортного засобу склала 116,2 м.  
Вважаючи зазначену постанову протиправною позивач оскаржив її до суду.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого ним рішення, оскільки не надано до суду належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки лазерний вимірювач TruСam, яким здійснено вимірювання швидкості транспортного засобу, яким керував позивач мав бути стаціонарно вмонтованим, перевірка швидкості могла бути проведена лише в місцях, які облаштовані відповідними знаками про відеофіксацію, фото з фіксації вимірювачем TruСam містить інші відомості, ніж постанова у справі адміністративне правопорушення. 
Вирішуючи спір між сторонами суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Ст. 14 Закону України “Про дорожній рух” визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.
Відповідно до п.п. 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.2001 року № 1306 (далі – ПДР України) у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год (в редакції чинній з 01.01.2018).
Відповідальність за порушення п. 12.4 ПДР України передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. 
Приписами ч. 1 ст. 122 КУпАП визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст.77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до ст. 40 Закону України “Про національну поліцію” поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.
З матеріалів справи вбачається, що лазерний вимірювач швидкості LTI 20/20 TruCAM, що використовувався під час фіксації дій позивача, був зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12, затверджений сертифікатом № UA-MI/1-2903-2012, виданим Міністерством економічного розвитку і торгівлі України 29.08.2012 року.
Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13779, чинного до 06 грудня 2019 року, лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 № ТС000763 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Діапазон вимірювань швидкості - від 2 км/год до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах :+/- 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; +/-1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що за технічними характеристиками вимірювач TruCAM можна використовувати у ручному режимі.
Отже, TruCAM LTI 20/20 № ТС000763 є засобом вимірювальної техніки, експлуатація якого не обмежена чинним законодавством, а тому зафіксовані останнім відомості є доказом в розумінні статті 251 КУпАП та ст.ст. 73-76 КАС України.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Згідно зі ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи.
Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що оскаржувана постанова в порушення вимог ст. 283 КУпАП не містить конкретного місця вчинення адміністративного правопорушення, оскільки зазначення у постанові лише загальної назви - м. Миколаїв свідчить про вказівку на населений пункт, а не на місце вчинення правопорушення.
На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем до суду було подано додаток до оспорюваної постанови фотознімок з фіксації вимірювання швидкості руху автомобіля д.н.з. НОМЕР_1 , яке здійснено 30.06.2019 о 16:57 приладом TruСam ТС000763 за адресою: м. Миколаїв, вул. Веселинівська, 55а, та зафіксовано швидкість у 78 кілометрів на годину, зображення щодо встановлення знаку про проведення відеофіксації (інформації про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку) та зображення знаку населеного пункту «Миколаїв». 
З наданого фотознімку вбачається, що автомобіль д.н.з. НОМЕР_1 у час фіксації – 30.06.2019 о 16:57 рухався зі швидкістю 78 км/год, проте з нього не можливо встановити на якому відрізку дороги було здійснено вимірювання швидкості автомобіля, тобто чи рухався автомобіль в межах населеного пункту та напрямок руху транспортного засобу. 
Зображення щодо встановлення знаку про проведення відеофіксації (інформації про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку) та зображення знаку населеного пункту «Миколаїв» сфотографовані в інший час, тобто не містять відомостей та обставини, які відбувалися безпосередньо до, під час або після руху транспортного засобу позивача, отже ані самостійно ані у сукупності з фотознімком не підтверджують обставин руху транспортного засобу позивача. 
Отже, відповідач не встановив обов`язковий елемент адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - місце вчинення адміністративного правопорушення, що виключає законність притягнення позивача до адміністративної відповідальності та свідчить про достатність підстав для задоволення позовних вимог.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Між тим, мотиви задоволення позовних вимог з яких виходив суд першої інстанції щодо неможливості використання як доказу фото знімку з фіксації вимірювальною технікою, проведеною в ручному режимі та відмінність відомостей у цьому фотознімку та постанові щодо часу фіксації подій, не в повному обсязі відповідають обставинам справи. 
Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. 
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, про необхідність зміни мотивувальної частини рішення.
Керуючись ст. 243,ст.  286,  ст. 308, ст. 310, ст. 317,  ст. 321 КАС України, суд,–
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції старшого сержанта поліції Татаренка Артема Олеговича – залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.10.2019 в адміністративній справі №404/4550/19(2-а/404/261/19)  – змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.10.2019 в адміністративній справі №404/4550/19(2-а/404/261/19) – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України. 

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай