УХВАЛА

24 січня 2020 року 
м. Київ

Справа №  904/5150/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Пількова К. М. - головуючого, Дроботової Т. Б., Зуєва В. А.,

розглянувши клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зупинення провадження у справі 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд Комплект Дніпро" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Проспект 28"
до Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - ОСОБА_1 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
про заборону вчиняти певні дії та визнання припиненими правовідносин,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Верховного Суду від 06.12.2019 відкрито провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2019 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.09.2019, призначено розгляд справи на 14.01.2020.
14.01.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 28.01.2020.
Предметом розгляду у цій справі є, зокрема, вимога про визнання припиненими правовідносин за іпотечним договором, заперечуючи проти задоволення якої Публічне акціонерне товариство "Банк Камбіо" (далі - Банк) наполягало на тому, що правочини (у тому числі договори), вказані у додатку №1 до наказу Банку № 109 від 18.07.2018 про затвердження акта комісії з перевірки правочинів (договорів) за період з 05.12.2013 по 05.12.2014, є нікчемними в силу прямого припису Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (пункти 1, 7 частини третьої статті 38 цього Закону), що, у свою чергу, надає Банку підстави для вчинення дій щодо застосування наслідків нікчемності цих правочинів (договорів). 
Задовольняючи позовні вимоги в цій частині суди попередніх інстанцій виходили з того, що грошові кошти, за рахунок яких здійснено погашення кредитної заборгованості обліковувались на рахунку, відкритому у Банку, проте не були власністю останнього; Банком та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не доведено, яким саме чином укладення спірних правочинів вплинуло на платоспроможність Банку, або неможливість часткового чи повного виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами та не наведено причинно-наслідкового зв`язку між укладенням спірних правочинів та прийняттям постанови про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних, отже не доведено наявності ознак нікчемності правочинів, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". 
Також суди вказали, що спірні правочини та погашення кредиту вчинені до віднесення Банку до неплатоспроможних банків та введення тимчасової адміністрації, а дії щодо перерахування грошових коштів з рахунку на рахунок не є правочинами, а є банківськими операціями, отже доводи про їх нікчемність відповідно до пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що також відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 911/3880/15, правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.06.2018 у справі №     755/7957/16-ц. 
22.01.2020 від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшло клопотання, в якому він просить зупинити провадження у справі до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 920/653/18.
Ухвалою Верховного Суду від 19.12.2019 справу № 920/653/18 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з мотивів наявності різної практики застосування судовими палатами Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду положень статті 56 Закону України "Про Національний банк України", а також частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Суд зазначив, що у вказаній справі суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про відсутність ознак нікчемності спірного договору, передбачених пунктами 1, 2, 7, 8 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Зокрема, відхиляючи доводи позивача про порушення сторонами при укладенні Договору постанови №     293/БТ, суди виходили з того, що постанова 293/БТ містить гриф "Банківська таємниця", є актом індивідуальної дії та стосується виключно позивача, а наслідком порушення такого акта може бути лише застосування до банка-порушника заходів впливу за порушення банківського законодавства відповідно до вимог статті 73 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління НБУ від 17.08.2012 №     346, однак не визнання правочину недійсним.
Спростовуючи доводи позивача про те, що банк безоплатно здійснив відчуження майна, оскільки розрахунки за спірним договором було проведено через внутрішній рахунок банка, тоді як постановою № 293/БТ встановлено обов`язок ПАТ "УПБ" під час здійснення особливого режиму контролю здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у НБУ, суди встановили, що за купівлю нерухомого майна, яке було предметом договору, оплату за відповідача здійснила третя особа, що мала відкриті рахунки у ПАТ "УПБ", а саме ТОВ "Розвиток-2012" згідно з договором доручення, яке в період укладення договору та здійснення ним оплати було кредитором позивача, оскільки мало залишки грошових коштів на своїх рахунках, відкритих у ПАТ "УПБ".
Суди визнали помилковими твердження позивача про те, що за умов відсутності коштів на кореспондентському рахунку, ПАТ "УПБ" не мало можливості виконати платіжне доручення від 28.05.2015 № 204 з перерахування коштів, відтак реально кошти до банка не надходили, натомість відбулося коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов`язань, що нібито свідчить про безоплатність такого правочину та обумовлену цим його нікчемність, оскільки укладення договору і спосіб його виконання не є тотожним.
Суди вказали, що проведення банком операції з перерахування коштів з поточного рахунка ТОВ "Розвиток-2012" у ПАТ "УПБ" не є правочином у розумінні статей 202, 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Закону України "Про гарантування вкладів фізичних осіб", а є його виконанням, тому такі обґрунтування нікчемності договору є помилковими (аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №     911/3880/15).
Суд касаційної інстанції зазначив, що висновки, викладені в оскаржуваних судових рішеннях у цій справі стосовно застосування постанови №     293/БТ, оплатності спірного правочину, а також щодо того, що проведення банком операції щодо перерахуванням коштів є виконанням правочину і не може бути підставою нікчемності цього правочину узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 14.08.2019 у справі №     911/1123/18, від 02.07.2019 у справі №     911/1122/18, від 28.11.2019 у справі №  920/654/18.
Разом з тим, колегія суддів зазначила, що існує інший підхід до вирішення питання щодо застосування постанов правління НБУ, якими встановлюються обмеження щодо діяльності банка, віднесеного до категорії проблемного, а саме стосовно того, що такі постанови є нормативно-правовими актами з обмеженим доступом, які є обов`язковими до виконання (постанови Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №     911/924/16, від 16.05.2018 у справі №     910/10916/16, від 27.11.2018 у справі №     910/4123/16, від 14.06.2018 у справі №     910/14617/16, від 12.11.2019 у справі №     917/720/18).
Окрім того, існує інший підхід у вирішенні питання щодо здійснення розрахунків за спірними правочинами кредиторами банка шляхом перерахування коштів, які знаходилися на рахунку в тому ж банку. Зокрема, у постановах від 14.08.2018 у справі №     911/924/16, від 27.11.2018 у справі №     910/4123/16, від 29.05.2019 у справі №     910/939/16 Верховний Суд підтвердив висновки судів, що при здійсненні такої операції відбувається лише коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошового зобов`язання без реального зовнішнього надходження коштів на рахунок банка.
Ухвалою від 14.01.2020 справа № 920/653/18 прийнята до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
З огляду на викладене Суд вважає за можливе задовольнити клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зупинення провадження у цій справі №   904/5150/18 до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №920/653/18.
На підставі викладеного, керуючись статтями 228, 234. 235, частиною першою статті 301 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження у справі №     904/5150/18 до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 920/653/18 Господарського суду Сумської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      К.     М. Пільков

Судді                                                                                     Т. Б. Дроботова

                                                                                          В. А. Зуєв