У Х В А Л А
25 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 2-97/11
провадження № 61-1355 ск 20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 30 липня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання недійсним кредитного договору, 
В С Т А Н О В И В:
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню. 
Посилалась на те, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2011 року позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» про стягнення заборгованості за кредитом задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 386 к-ф від 18 лютого 2008 року у розмірі 26 610,03 доларів США, шляхом звернення стягнення на заставлене майно, а саме автомобіль марки OPEL Vektra OZCF69 д.н.з НОМЕР_1 , який належить їй на праві приватної власності. Стягнуто з неї на користь банку судові витрати у розмірі 1820 грн. На підставі цього рішення видані два виконавчі листи.
Зазначала, що виконавчі листи не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», який був чинний на час їх видачі, оскільки у ньому не зазначено її дати народження та повного прізвища, ім`я по батькові посадової особи, яка видала виконавчий лист, не зазначена дата набрання законної сили рішенням суду, зазначений стягувачем ПАТ АБ «Укргазбангк» в особі Полтавської філії ПАТ АБ «Укргазбанк» тоді, як такої юридичної особи як Полтавська філія ПАТ АБ «Укргазбанк» не існувало, що матеріали цивільної справи не містять доказів того, що стягувач отримував виконавчі листи після набрання законної сили рішення суду, що унеможливлює виконання рішення суду за вказаними виконавчими документами.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 30 липня 2019 року, яка залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від                             17 грудня 2019 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.
Районний суд, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, необґрунтована, не містить передбачених процесуальним законом підстав для такого визнання, обставини зазначені в ній недоведені заявником.
15 січня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга                                     ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 30 липня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її заяву.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно пункту 25 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Оскарження в касаційному судового рішення щодо визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню (пункт 25 частини першої статті 353 ЦПК України) не передбачено.
За приписами пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо: касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Ураховуючи наведене, оскільки  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини першої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,
У Х В А Л И В:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 30 липня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя:                                                                             В. М. Сімоненко