Постанова Іменем України  10 лютого 2020 року м. Київ Провадження № 51-5955 ск 19   	
Суддя Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07  березня 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перевірку оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 387 КПК України 1960 року, зміст касаційних скарг повинен відповідати вимогам, зазначеним у статті 350 цього Кодексу, відповідно до яких в скарзі, крім іншого, зазначаються вказівки на те, у чому саме полягає незаконність судових рішень та доводи на обґрунтування такої позиції, а також прохання особи.
Відповідно до ст. 396 КПК України 1960 року в результаті касаційного розгляду справи суд приймає одне з таких рішень: залишає вирок, постанову чи ухвалу без зміни, а касаційні скарги - без задоволення; скасовує вирок, постанову чи ухвалу і направляє справу на нове розслідування або новий судовий або апеляційний розгляд; скасовує вирок, постанову чи ухвалу і закриває справу; змінює вирок, постанову чи ухвалу.
Однак, скарга засудженого не може бути прийнята до розгляду, оскільки її прохальна частина не відповідає вказаним вимогам кримінально-процесуального кодексу, з огляду на наступне.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений не формулює чіткі вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувались з положеннями ст. 396 КПК України 1960 року щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Так, у касаційній скарзі засуджений ставить питання про необхідність скасування оскаржених судових рішень та направлення справи одночасно як на нове розслідування так і на новий судовий розгляд. 
Крім того, ОСОБА_2 просить суд касаційної інстанції об`єднати кримінальну справу та інше кримінальне провадження, що не входить до повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду.
Також, засуджений в касаційній скарзі ставить питання щодо необхідності скасування ухвали слідчого судді Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 22 травня 2019 року та ухвали Донецького апеляційного суду від 10 червня 2019 року, проте зазначені рішення постановлені в іншому кримінальному провадженні та не стосуються кримінальної справи щодо ОСОБА_2 по суті.
Не узгоджується з положеннями ст. 396 КПК України 1960 року викладене в прохальній частині касаційної скарги прохання ОСОБА_2 щодо необхідності передачі кримінальної справи на розгляд Великій Палаті Верховного Суду.
Отже, зазначені недоліки є перешкодою для вирішення питання про витребування справи щодо ОСОБА_2 .
Згідно з ч. 2 ст. 388 КПК України 1960 року справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог статті 350, частини другої статті 383, статті 384, частини другої статті 386, частини першої статті 398 цього Кодексу не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Відмова у витребовуванні справи не перешкоджає витребовуванню справи при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених у постанові суду недоліків і якщо вона надійшла в межах строку, визначеного статтею 386 цього Кодексу, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребовуванні справи.
Керуючись ст. 388 КПК України 1960 року, пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року 
№ 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, суддя
ухвалив:
Відмовити засудженому ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи щодо нього для перевірки в касаційному порядку.
Постанова оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                          ОСОБА_1