Постанова
Іменем України
 
05 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 358/1332/17
провадження № 61-16612св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного суду Київської області, у складі судді Тітова М. Б., 
від 08 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Ящук Т. І., Немировської О. В., Чобіток А. О., від 08 серпня 2019 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки житлового будинку.
В обґрунтування позову зазначив, що після смерті матері він та ОСОБА_2   прийняли в установленому законом порядку спадщину в частках відповідно до заповіту та 06 вересня 2017 року державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області Чайці Ю. І. було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/4 частку житлового будинку, загальною площею 106,60 кв.м, з надвірними спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 . 
Крім того, 06 вересня 2017 року ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/4 частки земельної ділянки загальною площею 0,0636 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться 
по АДРЕСА_1 .
07 вересня 2017 року проведено державну реєстрацію права власності 
ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно. 
Відповідачу ОСОБА_2 також були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки вказаних житлового будинку та земельної ділянки і проведено державну реєстрацію її права власності на нерухоме майно.
Оскільки в добровільному порядку вони з відповідачем не дійшли згоди щодо поділу будинку в натурі, тому він змушений звернутися з відповідним позовом до суду.
Просив суд поділити в натурі житловий будинок між ОСОБА_1 та 
ОСОБА_2 визнавши за ними право власності на 1/4 та 3/4 частки спірного житлового будинку та господарських споруд відповідно, а також виділити в натурі ОСОБА_1 1/4 частки земельної ділянки на якій розміщена відокремлена йому частка житлового будинку.
З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог ОСОБА_1 просив суд припинити право спільної часткової власності на житловий будинок 
АДРЕСА_1 та поділити в натурі вказаний житловий будинок між ним та ОСОБА_2 на дві ізольовані квартири за варіантом розподілу № 3 запропонованим висновком експерта № 72/18 оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 22 серпня 
2018 року, передавши йому у приватну власність огорожу № 3, виключивши із переліку спільного майна і передати відповідачу артезіанський колодязь та ворота з хвірткою № 2. Стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрат на проведення експертизи.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 08 лютого 2019 року позов задоволено частково, ОСОБА_1 виділено в натурі у житловому будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , у власність приміщення у житловому будинку літ. «А» загальною площею 31,4 кв.м, що становить 33/100 частки будинку, а саме: 1-4 житлове, площею 11,3 кв.м, 1-5 житлове - 20,1 кв.м; в господарських будівлях та спорудах 13/100 частки сараю літ. «Д-2», площею 7,0 кв.м, що має вартість 121 916,70 грн та становить 26/100 частки у житловому будинку, господарських будівлях та спорудах.
ОСОБА_2 виділено в натурі у житловому будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , у власність приміщення у житловому будинку літ. «А» з прибудовами літ. «а, а 3, Б-1», загальною площею 75,1 кв.м, що становить 67/100 частки будинку, а саме: 1-1 веранда - 16,0 кв.м, 1-2 кухня - 10,0 кв.м, 1-3 житлове - 10,7 кв.м, 1-6 житлове - 16,2 кв.м, 1-7 ванна - 2,8 кв.м, 1-8 коридор - 2,9 кв.м, 1-9 котельня - 5,4 кв.м, 1-10 кухня - 10,1 кв.м, 
1-11 шафа - 1,0 кв.м.; в господарських будівлях та спорудах: погріб під частиною будівлі «а/пг»; сарай літ. «Б-1»; убиральню літ. «б-1»; сарай літ. «б-2»; сарай 
літ. «Г-1»; 87/100 частки сараю літ. «Д-2» площею 48,65 кв.м, що має вартість 344297,30 грн та становить 74/100 частки у житловому будинку, господарських будівлях та спорудах.
Залишено у спільному користуванні співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 опорні конструкції будинку; дах та горище будинку; колодязь № 1; огорожу № 3 та № 4; ворота № 2.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 363,20 грн грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки.
Для відокремлення часток у даному варіанті розподілу необхідно виконати наступні роботи:
- співвласнику ОСОБА_1 влаштувати дверний отвір з вулиці в приміщення кімнати 1-4 площею 11,3 кв.м шляхом демонтажу віконного отвору; влаштувати дверний отвір із приміщення кімнати 1-4 площею 11,3 кв.м в приміщенні кімнати 1-5 площею 20,1 кв.м шляхом демонтажу частини перегородки, вартістю робіт 11 905,2 грн;
- співвласнику ОСОБА_2 замурувати дверні отвори із приміщення 
кімнати 1-3, площею 10,7 кв.м, в приміщення кімнати 1-4, площею 11,3 кв.м, та з приміщення кімнати 1-6, площею 16,2 кв.м, в приміщення кімнати 1-5, 
площею 20,1 кв.м, вартістю робіт 1 770 грн.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 970,50 грн судових витрат.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області про неможливість поділу будинку не може бути прийнято до уваги судом, оскільки відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи є технічна можливість у відповідності до норм чинного законодавства поділити спірний будинок між сторонами у справі. Виходячи із досліджених доказів та пояснень сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування 
варіанту № 1 поділу будинку в натурі, що запропонований у висновку судової будівельно-технічної експертизи.
Позовні вимоги про виділення відповідачу колодязя № 1 та воріт із 
хвірткою № 2, а позивачу огорожі № 3, суд першої інстанції визнав необґрунтованими, оскільки вони є відхиленням від висновку будівельно-технічної експертизи та не підтверджені допустимими доказами.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду  від 08 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Богуславського районного суду Київської області від 08 лютого 2019 року залишено без змін.
Апеляційний суд дійшов висновку, що місцевий суд обґрунтовано здійснив розподіл будинку за варіантом № 1 запропонованим експертом, оскільки у такому випадку обидві сторони будуть мати доступ до пічного опалення, яке забезпечує обігрів: кімнат, виділених позивачу, - № 1-4 та 1-5 , площею 11,3 кв.м та 20,1 кв.м відповідно, а також кімнат, виділених відповідачу - № 1-3 та 1-6, площею 10,7 кв.м та 16,2 кв.м.
Апеляційним судом враховано, що при такому варіанті також дотримано вимоги державних будівельних норм щодо мінімальної житлової площі, яка повинна бути в ізольованій квартирі, тоді як у разі розподілу будинку за варіантом № 3, який просив застосувати позивач, відповідач буде позбавлена доступу до пічного опалення, чим будуть порушені її права власника 3/4 частки будинку, який є місцем її постійного проживання. Також, при розподілі будинку за варіантом № 3 будуть порушені вимоги державних будівельних норм.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати і направити справу до суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи № 358/1332/17 із суду першої інстанції.
У грудні 2019 року справа № 358/1332/17 надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій всупереч приписам статей 316, 317, частини четвертої статті 357, 364, 
частини першої та другої статті 376 ЦК України незаконно виділили частки йому та відповідачу у об`єктах самочинного будівництва, що є недопустимим.
Вважає, що апеляційний суд вийшов за межі перегляду судової справи 
в апеляційному порядку, оскільки прийняв надану відповідачем декларацію про готовність до експлуатації об`єкта та надав їй правову оцінку, яка не подавалась суду першої інстанції.
Судами попередніх інстанцій було проігноровано ту обставину, що в суді першої інстанції ним заявлялась вимога щодо виділення 1/4 частки земельної ділянки, яка не була розглянута судом, і як наслідок, існуючий спір з цього приводу залишився не вирішеним.
У порушення приписів статей 263, 264, 265 ЦПК України суд першої інстанції, вказуючи у рішенні про часткове задоволення позовних вимог не вказав, які саме позовні вимоги задоволено, а які з них залишено без задоволення.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У січні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив  ОСОБА_2 на касаційну скаргу, в якому відповідач, посилаючись на законність та обґрунтованість судових рішень судів попередніх інстанцій, просила касаційну скаргу залишити без задоволення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після смерті 
ІНФОРМАЦІЯ_1 їх матері - ОСОБА_3 , прийняли в установленому законом порядку спадщину в частках відповідно до заповіту та 06 вересня 
2017 року.
Державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області Чайці Ю. І. видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1-1183, на 1/4 частки житлового будинку, загальною площею 106,60 кв.м, з надвірними спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 .
06 вересня 2017 року державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області Чайці Ю. І. видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1-1184, на 1/4 частки земельної ділянки загальною площею 0,0636 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 . 07 вересня 2017 року проведено державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно.
06 вересня 2017 року державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області видане ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1-1183, 
на 3/4 частки житлового будинку, загальною площею 106,60 кв.м, з надвірними спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 .
06 вересня 2017 року державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області відповідачу ОСОБА_2 видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за 
№ 1-1184, на 3/4 частки земельної ділянки загальною площею 0,0636 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по 
АДРЕСА_1 та проведено державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно.
Виконавчий комітет Богуславської міської ради Київської області своїм рішенням від 20 грудня 2018 року не надав дозволу ОСОБА_1 на переобладнання житлового будинку по АДРЕСА_1 на дві окремі квартири.
Із висновку оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи № 72/18 від 22 серпня 2018 року судами встановлено, що існує можливість поділу будинку АДРЕСА_1 на дві окремі ізольовані квартири в частках близьких до ідеальної часток співвласників та запропоновано чотири варіанти поділу будинку, господарських будівель і споруд із частками, наближеними до ідеальних.
Відповідно до вказаного висновку об`ємно-планувальне рішення будинку виконані таким чином, що забезпечити виділ приміщень із вказаними площами, які відповідають часткам співвласників, неможливо. Крім того, площа 26,6 кв.м., що повинна належати позивачу ОСОБА_1 відповідно до його ідеальної частки, є меншою від мінімальної площі квартири, визначених у п. 2.22 ДБН В.2.2-15 (30 кв.м). Тому поділ будинку у відповідності до ідеальних часток є неможливим.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Частина перша статті 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Статтею 380 ЦК України передбачено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.
Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Відповідно до частини першої-другої статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Згідно частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Аналіз змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Встановивши, що відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи є технічна можливість поділити спірний будинок між сторонами у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування першого варіанту поділу будинку в натурі, що запропонований судовою будівельно-технічною експертизою. 
При цьому, апеляційним судом враховано пояснення сторін та технічні характеристики спірного будинку, необхідність забезпечення сторонам доступу до пічного опалення, дотримання вимог державних будівельних норм щодо розміру житлової площі.
Доводи ОСОБА_1 про те, що судами попередніх інстанцій була проігнорована і не розглянута його вимога щодо виділення 1/4 частки земельної ділянки, не є підставою для скасування оскаржених судових рішень.
Апеляційний суд виходив із того, що 29 листопада 2018 року в суді першої інстанції було зареєстровано заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог, в яких позивач виклав уточнені позовні вимоги щодо розподілу будинку, господарських будівель і споруд та вимог щодо поділу земельної ділянки заявлено не було.
Разом із тим у разі, якщо позивач вважає, що судом першої інстанції стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, він вправі в порядку передбаченому статтею 270 ЦПК України подати до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, під час розгляду якої судом буде перевірено наявність або відсутність підстав для ухвалення такого рішення.
Необґрунтованими є також доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій незаконно виділили частки в об`єктах самочинного будівництва, оскільки як вірно зазначив апеляційний суд в копії технічного паспорту на житловий будинку АДРЕСА_1 від 02 березня 2018 року та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 1194033-05 від 03 квітня 
2018 року відсутній перелік самочинно збудованих будівель. Зазначена обставина була врахована експертом та правильно прийнята до уваги судом першої інстанції.
Надано апеляційним судом також оцінку твердженням позивача про те, що сарай літ.«Д-2» збудований ним за власні кошти і належить йому особисто.
Доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції, вказуючи у рішенні про часткове задоволення позовних вимог, не вказав, які саме позовні вимоги задоволено, а які з них залишено без задоволення є надуманими, оскільки в рішенні суду зазначено для задоволення яких вимог позивача суд не знайшов підстав.
Інші доводи та обставини, на які посилається     ОСОБА_1 в касаційній скарзі, були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення справи, а переважно зводяться до необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини, неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень судів попередніх інстанцій без змін.
Наявність обставин, за яких, відповідно до частини першої 
статті 411 ЦПК України, судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржені судові рішення- без змін.
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Богуславського районного суду Київської області від 08 лютого 
2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	В. В. Шипович    Є. В. Синельников   С. Ф. Хопта