Справа № 444/658/18                                Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/1012/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 
Категорія: 31

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 січня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.
секретаря: Цапа П.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно – страхова компанія» на рішення Жовківського районного суду Львівської області від  21 січня 2019 року,- 

ВСТАНОВИВ:

в березні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно – страхова компанія»,  ОСОБА_1  про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином. 
Позовні вимоги мотивує тим, що 21 серпня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «КАМАЗ-55102», під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «ВАЗ-1112», під керуванням ОСОБА_3 . За фактом вказаної ДТП вироком Жовківського районного суду Львівської області від 17.11.2016 р., ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В результаті ДТП, ОСОБА_4 , згідно висновку експерта №105/2016 судово-медичної експертизи від 02.09.2016 р., отримала тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до її смерті. Відповідальність власника автомобіля марки «КАМАЗ 55102», реєстраційний номер 16- 150 НОМЕР_1 , на момент ДТП забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності АЕ/8889584 від 09.07.2016 р. в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Потерпілий ОСОБА_3 звернувся до СК з відповідним повідомленням та із заявами про виплату страхового відшкодування за шкоду, завдану смертю ОСОБА_4 , на що страховик погодився здійснити страхове відшкодування у розмірі 125 000 грн., однак виключно на умовах, викладених в протоколі узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 21 червня 2017 року, вказавши, що це максимально вигідні умови, на які позивач може розраховувати, та що в іншому разі його сім`я може не отримати і такого відшкодування. Зважаючи на той факт, що з моменту ДТП минуло вже близько року, ОСОБА_3 був переконаний представниками страхової компанії, що погодитись на вказані умови для нього є єдиним шляхом отримати принаймні якесь відшкодування, а тому ним, відповідно, було підписано вказаний протокол узгодження на запропонованих страховою компанією умовах. 
Крім цього, внаслідок ДТП, яка сталася 21.08.2016 р. водій автомобіля «ВАЗ-1112», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 отримав струс головного мозку, забій шийного відділу хребта, перелом кісток носа, забої та садна правого ліктьового та колінного суглобів, правого плеча, внаслідок чого перебував на стаціонарному лікуванні в Жовківській центральній районній лікарні з 22.08.2016 р. до 03.09.2016 р., що підтверджується випискою № 5391; перебував на стаціонарному лікуванні в Жовківській ЦРЛ з 09.09.2016 р. по 15.09.2016 р. із скаргами на болі у нирках, що із значною вірогідністю спричинено внаслідок отриманих забоїв у ДТП; перебував на стаціонарному лікуванні в Жовківській ЦРЛ з 15.12.2016 по 25.12.2016 р задля виправлення носової переділки та порушення носового дихання, що очевидно було викликано переломом носа в ДТП від 21.08.2016 р. Сукупні витрати на купівлю медичних препаратів для лікування ОСОБА_3 складають 2563.17 грн., що підтверджується відповідними касовими чеками. 
Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ № 98 від 11 квітня 2017 року, вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля ВАЗ- 21112, реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження під час ДТП, в цінах на момент проведення дослідження, становила 101 536,45 грн.
Крім цього зазначає, що у зв`язку з тим, що автомобіль марки КАМАЗ 55102, реєстраційний номер НОМЕР_4 , на момент ДТП був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правова відповідальності АЕ/8889584 від 09.07.2016 р. страховиком - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «УПСК» з відповідним повідомленням та із заявами про виплату страхового відшкодування. Однак, страховик відмовився здійснювати відшкодування шкоди за полісом АЕ/8889584 від 09.07.2016 р. у розмірі вартості знищеного транспортного засобу «ВАЗ-1112», реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент вчинення ДТП відповідно до висновку експерта, вказавши, що в жодному разі не виплатить таку суму відшкодування та запропонував позивачу відшкодування у розмірі 72500 грн., однак виключно за умови підписання наданого протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 01 вересня 2017 року, вказавши, що це максимальна виплата, на яку він можу розраховувати. Позивач був переконаний представниками страхової компанії, що погодитись на вказані умови для нього є єдиним шляхом отримати принаймні якесь відшкодування за його знищений автомобіль, а тому ним був підписаний вказаний протокол. Таким чином ПАТ «УПСК» не виплатив ОСОБА_3 різницю завданої майнової шкоди у розмірі: 29036,56 грн. (101536,45 грн.-72500 грн.), з урахуванням страхового ліміту у розмірі 100000 грн. - 28036,56 грн.
Враховуючи наведене вище та умови, за яких були укладені вказані протоколи узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування, які очевидно суперечили його інтересам та його внутрішній волі просить визнати недійсним п.п.3,4 протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 21 червня 2017 року та п.3,4 протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 01 вересня 2017 року.
Окрім цього, беручи до уваги суму відшкодування (боргу) в 72 500,00 грн., яка зазначена в протоколі узгодження розміру та здійснення страхового відшкодування від 01 вересня 2017 року, за період з 20.12.2016 р. до 31.08.2017 р. 3% річних, що складають штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання складає 1514,00 грн., інфляційне збільшення боргу відповідно до встановленого індексу інфляції станом на 31.08.2017 р. становить 6545,47 грн. Враховуючи суму відшкодування (боргу) в 125000,00 грн., яка зазначена в протоколі узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 21.червня 2017 року, за період з 20.12.2016 р. по 20.06.2017 р. 3% річних, що складають штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання складає 1870.00 грн., інфляційне збільшення боргу відповідно до встановленого індексу інфляції станом на 20.06.2017 р. становить 11149.42 грн.
Внаслідок ДТП померла його дружина, з якою перебував у шлюбі 22 роки та планував зустріти старість, виховував двох дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазнав душевних страждань та переживань, зазнав страждань від фізичного болю внаслідок отриманих в ДТП травм, постійного стану депресії та пригніченості, отримання негативних емоцій, страху перед майбутнім, як жити далі, як самому виховувати наших дітей, як допомогти їм пережити втрату матері, що спричинило йому моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 500000.00 грн. 
Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 21 січня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Визнано недійсними п.п. 4,3 протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, що передбачений п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» укладений між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від 21 червня 2017 року.
Визнано недійсними п.п. 3,4 протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, що передбачений п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» укладений між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 від 01 вересня 2017 року.
Стягнуто з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, ЄДРПОУ - 20602681), на користь ОСОБА_3 (ІПН - НОМЕР_5 ):
- витрати на лікування у розмірі - 2563,17 грн.;
- суму страхового відшкодування за транспортний засіб «ВАЗ-1112», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі - 28036,56 грн.;
- пеню згідно до суми відшкодування (боргу) в 72500,00 грн., згідно протоколу від 01 вересня 2017 року, за період з 20.12.2016 р. до 31.08.2017 р. в розмірі 1514,00 грн.,
- інфляційне збільшення боргу відповідно до встановленого індексу інфляції станом на 31.08.2017 року в розмірі - 6545,47 грн.;
- пеню згідно суми відшкодування (боргу) в 125000,00 грн., згідно протоколу від 21 червня 2017 року, за період з 20.12.2016 р. по 20.06.2017 р. у розмірі 1870.00 грн.,
- інфляційне збільшення боргу відповідно до встановленого індексу інфляції станом на 20.06.2017 р. у розмірі - 11149.42 грн., а всього - 51678,62 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_3 (ІПН - НОМЕР_5 ) :
- моральну шкоду у розмірі - 250 000,00 грн.;
- витрати понесені на правову допомогу в розмір - 3 000,00 грн., а всього – 253000,00 грн.
У решті позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, ЄДРПОУ - 20602681), судовий збір в розмірі – 2 114,40 грн., який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.
Стягнуто з  ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_6 ) судовий збір в розмірі – 1762,00 грн., який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.
Рішення суду оскаржили представник ОСОБА_1  – ОСОБА_2 та Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», вважаючи оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, встановлені судом обставини не відповідають фактичним обставинам справи.
Представник  ОСОБА_1  – ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_1 на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_9 , що підтверджується договором від 18.08.2016 року, а відтак шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм, у зв`язку з чим вважає, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем у справі. Крім того, апелянт зазначає, що аргументи позивача в частині визнання недійсними п.п.3.4 протоколів узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 21.06.2017 року та 01.09.2017 року не заслуговують на увагу, оскільки в п.4 обох протоколів, які підписані позивачем, вказується, що погоджений сторонами розмір страхового відшкодування встановлено за домовленістю та згодою сторін і тому він є остаточним та таким, що не підлягає оскарженню чи зміні. За результатами узгодження розміру страхового відшкодування позивач отримав 197 500 грн.. які на той час вважав цілком достатніми для компенсації завданої йому матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДПТ. Позивачем, в контексті застосування ст. 230 ЦК України, не обґрунтовано, які саме обставини мають істотне значення та могли перешкодити вчиненню правочину, про які замовчувала ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на час складання та підписання вказаних протоколів. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким, в задоволенні вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди та витрат за надання правничої допомоги – відмовити.
Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно - страхова компанія»в апеляційній скарзі зазначає, що 01.09.2017 року та 21.06.2017 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 було укладено протоколи узгодження та способу та розміру страхового відшкодування в порядку п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказані протоколи є результатом домовленостей між сторонами та підпадають під ознаки правочину, тобто, за волевиявленням сторін вчинено певні правомірні дії для досягнення взаємовигідних наслідків. Апелянт вказує, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження нав`язування чи переконання страховиком у необхідності укладення протоколів щодо узгодження суми страхових виплат. Суд не врахував те, що позивач не відмовлявся від отримання страхових виплат, передбачених у протоколах узгодження. Звертає увагу апеляційного суду й на те, що протокол від 21.06.2017 року, крім позивача, підписаний також і ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які також за власним переконанням та волевиявленням підписали такий протокол. Будь – яких претензій щодо умов, зазначених в протоколах, розбіжностей чи заперечень під час чи після підписання протоколів, ні позивач, ні треті особи не висловлювали. З наведених підстав апелянт просить рішення суду в частині вирішення позовних вимог до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія»скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовити в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «УПСК» підлягає до задоволення, а в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 слід відмовити з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Судом першої інстанції встановлено, що 21 серпня 2016 року, приблизно о 18 годині 35 хвилин на автодорозі 4 км+350 м. Львів - Жовква - Червоноград, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «КАМАЗ-55102», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «ВАЗ-1112», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . За фактом вказаної ДТП мало місце кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в якому згідно вироку Жовківського районного суду Львівської області від 17.11.2016 р., ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Внаслідок порушень ОСОБА_1 правил безпеки дорожнього руху пасажир автомобіля «ВАЗ-1112», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , згідно висновку експерта №105/2016 судово-медичної експертизи від 02.09.2016 р., отримала тяжкі тілесні ушкодженнями, що призвели до її смерті.
Судом першої інстанції також встановлено, що у зв`язку з тим, що автомобіль марки «КАМАЗ 55102», реєстраційний номер НОМЕР_4 , на момент ДТП був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності АЕ/8889584 від 09.07.2016 р., страховиком - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «УПСК» з відповідним повідомленням та із заявами про виплату страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із смертю ОСОБА_4 та майнової шкоди, завданої злочином.
Під час розгляду заяви ОСОБА_3 про виплату страхового відшкодування, між ПАТ «УПСК» та потерпілим ОСОБА_3 був укладений та підписаний Протокол узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, що передбачений п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 року від 01 вересня 2017 року, пункти 1 та 2 якого передбачають, що сторони досягли згоди, що розмір страхового відшкодування за транспортний засіб ВАЗ р/н НОМЕР_2 , №кузова ХТА НОМЕР_7 , що пошкоджений внаслідок ДТП, що сталася 21 серпня 2015 року складає 72500.00 грн., які мають бути перераховані не пізніше 5-ти робочих дні з дня підписання цього Протоколу.
Крім цього, між ПАТ «УПСК» та ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 було укладено та підписано Протокол узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, що передбачений п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 року від 21 червня 2017 року, відповідно до п.1 та 2 якого сторони досягли згоди, що загальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі смертю ОСОБА_4 , згідно стате1 23, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з дорожньо – транспортною пригодою, що сталася 21 серпня 2016 року, складає 125000.00 грн., страхове відшкодування має бути виплачене не пізніше 7 робочих днів дня підписання цього Протоколу.
Пункт 3 Протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, що передбачений п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 року від 01 вересня 2017 року, передбачає, що після підписання цього Протоколу та належного виконання Страховиком взятих на себе зобов`язань, а саме виплати страхового відшкодування, розмір якого вказано у п.1 цього Протоколу, потерпілий не буде мати до Страховика за фактом настання страхової події, що сталася 21 серпня 2016 року на 4 км плюс 340 м а/д Львів – Жовква- Червоноград с. В`язова, за участю забезпеченого Договором страхування №АЕ/8889584 від 09 липня 2016 року транспортного засобу КАМАЗ 55102 реєстраційний номер НОМЕР_4 будь - яких матеріальних чи моральних претензій, п.4 цього ж Протоколу…. передбачає, що розмір страхового відшкодування за транспортний засіб ВАЗ реєстраційний номер НОМЕР_2 , № кузова ХТА НОМЕР_7 , що вказаний в п.1 цього Протоколу, встановлено за домовленістю та згодою сторін, є остаточним та таким, що не підлягає оскарженню чи зміні.
Пункт 3 Протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, що передбачений п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 року від 21 червня 2017 року передбачає, що після підписання цього Протоколу та сплати страхового відшкодування, розмір якого вказано в п.1 цього Протоколу, ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не будуть мати до Страховика та Страхувальника за фактом настання страхової події, що сталася 21 серпня 2016 року на 4 км плюс 340 м а/д Львів – Жовква- Червоноград с. В`язова, за участю забезпеченого Договором страхування №АЕ/8889584 від 09 липня 2016 року транспортного засобу КАМАЗ 55102 реєстраційний номер НОМЕР_4 , будь - яких матеріальних чи моральних претензій, в тому числі щодо сплати пені та інших можливих штрафних санкцій, а п.4 цього Протоколу …. передбачає, що розмір страхового відшкодування за шкоду, що вказаний в п.1 Протоколу, встановлено за домовленістю та згодою сторін, є остаточним та таким, що не підлягає оскарженню чи зміні.
Згадані Протоколи….свідчать про те, що між ОСОБА_3 та ПАТ «УПСК» було досягнуто згоди щодо виплати страхового відшкодування за транспортний засіб та розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі смертю ОСОБА_4 , підписання та укладення таких не суперечить положенням ст. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Уклавши та підписавши вище згадані Протоколи… ОСОБА_10 , встановивши у них строк виплати страхових відшкодувань, позивач тим самим змінив встановлений законом строк строки виплати страхових відшкодувань. 
Встановлено, що вказані у Протоколах узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, що передбачений п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 року від 21 червня 2017 року та від 01 вересня 2017 року страхові відшкодування були виплачені ПАТ «УПСК» у передбачені в Протоколах строки.
Звернення до суду з позовними вимогами про визнання недійсними саме п.п. 3, 4 Протоколів узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, що передбачений п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 року від 21 червня 2017 року та від 01 вересня 2017 року, ОСОБА_3 обгрунтовує тим, що пункти 3 та 4 Протоколів …підписані ним під впливом обману, стверджуючи про те, що ПАТ «УПСК» наполягало на укладенні та підписанні саме таких за змістом Протоколів…., наполегливо переконуючи ОСОБА_3 у тому, що це максимально вигідні умови, на які він може розраховувати, та, що в іншому разі його сім`я може не отримати і такого відшкодування.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції знайшов підставними такі доводи позивача, дійшов висновку про те, що позивач погодився з пунктами 3 і 4 Протоколів…., оскільки ПАТ «УПСК» переконало його у тому, що це максимально вигідні умови, на які позивач може розраховувати, та, що в іншому разі його сім`я може не отримати і такого відшкодування, і позивач був переконаний, що погодитись на умови вказані представниками ПАТ «УПСК» для нього є єдиним шляхом отримати відшкодування, а тому ним, відповідно, було підписані вказані протоколи на запропонованих умовах.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх голослівними, такими, що всупереч вимогам ст.81 ЦПК України, не підтверджені позивачем належними та допустимими доказами. 
Висновок суду першої інстанції про те, що Протокол узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, що передбачений п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 року від 21 червня 2017 року та Протокол узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, що передбачений п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 року від 01 вересня 2017 року, не відповідають вимогам закону, є немотивованим та необґрунтованим, суд не зазначив, яким нормам чинного законодавства суперечать вищезазначені Протоколи. 
Дійшовши висновку про недійсність п.п. 3, 4 вищезгаданих Протоколів …., суд першої інстанції не зазначив, яким чином недійсність цих пунктів Протоколів…. впливає на інші пункти цих Протоколів, які ПАТ «УПСК» були виконані, і на їх виконання були перераховані зазначені у цих Протоколах …. кошти, які позивач отримав у зазначені в них строки.
З огляду на зазначене та враховуючи умови, в яких було укладено вказані Протоколи узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що їх умови суперечили інтересам та внутрішній волі ОСОБА_3 , який уклав їх внаслідок переконання ПрАТ «УПСК» про необхідність погодитися на такі умови відшкодування страхового відшкодування, а тому вважав підставними вимоги позивача про визнання недійсним п.п.3,4 Протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 21 червня 2017 року та визнання недійсним п.3,4 Протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 01 вересня 2017 року.
Відповідно до вимог ст. 230 ЦК України, правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела в оману щодо обставин, які мають істотне значення. 
Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину або якщо вона замовчує їх існування. 
Згідно із ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Зокрема згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для визнання недійсними пунктів 3 і 4 Протоколів…, оскільки вчинення правочину під впливом обману зумовлене деформацією волі, на яку вплинула протиправна поведінка іншої особи, спрямована на формування наміру в іншої особи вчинити правочин, посилаючись на хибне уявлення про обставини, які мають істотне значення.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсними п.п. 3, 4 Протоколів…., які, як зазначає суд першої інстанції, були укладені, оскільки в необхідності укладення таких позивача переконала ПрАТ «УПСК», суд першої інстанції не врахував те, що обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
Крім цього, згідно зі ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Колегія суддів не може погодитися з судом першої інстанції, який визнав недійсними пункти 3 і 4 Протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, що передбачений п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 року від 21 червня 2017 року та Протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, що передбачений п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 року від 01 вересня 2017 року, тобто, визнав недійсною окремі частини Протоколів…, ще і з тих підстав, що в колегії суддів виникає сумнів щодо того, що вищезазначені Протоколи…. були б підписані без включення до них недійсної частини.
За вищенаведеного, рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсними п. п.3, 4 Протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, що передбачений п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 року від 21 червня 2017 року та п. п. 3, 4 Протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, що передбачений п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 року від 01 вересня 2017 року, не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню. 
В обґрунтування позовної вимоги про стягнення суми страхового відшкодування за транспортний засіб «ВАЗ-112», реєстраційний номер НОМЕР_2 у розмірі 28036.56 грн., позивач посилався на висновок експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ № 98 від 11 квітня 2017 року, згідно з яким вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля ВАЗ- 21112, реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження під час ДТП, у зв`язку з тим, що вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля перевищує його вартість до цього пошкодження і, відповідно, проводити його повноцінне ремонтне відновлення економічно недоцільно, визначається у розмірі його ринкової вартості на момент до цього пошкодження, яка, з врахуванням характеристик, показників його стану на той час, що можливо було встановити при експертному огляді 15.03.2017 року вже аварійно пошкодженого автомобіля, в цінах на момент проведення дослідження, становила 101536.45 грн., а ПАТ «УПСК» відшкодовано лише 72500 грн.
Задовольняючи зазначену позовну вимогу суд першої інстанції погодився з обґрунтуванням позивачем цієї позовної вимоги і стягнув на його користь різницю між вартістю матеріального збитку, визначеного експертом і виплаченим страховим відшкодуванням, в розмірі 28036.56 грн., не врахувавши при цьому, що сам позивач погодився з виплатою страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб ВАЗ реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкоджений внаслідок ДТП, що сталася 21 серпня 2016 року, в розмірі 72500.00 грн., уклавши з ПАТ «УПСК» Протокол узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, що передбачений п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 року від 01 вересня 2017 року, і яке ПАТ «УПСК» було виплачене, а позивачем у зазначені у згаданому Протоколі …. строки отримано, зазначивши про розмір страхового відшкодування встановлено за домовленістю та згодою сторін, є остаточним та таким, що не підлягає оскарженню чи зміні. 
Задовольняючи цю позовну вимогу, суд виходив з недійсності п.п. 3,4 Протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, що передбачений п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 року від 01 вересня 2017 року, однак колегія суддів не погодилася з висновками суду першої інстанції про підставність позовних вимог про визнання п.п.3, 4 згаданого Протоколу… недійсними. 
Оскільки між ПАТ «УПСК» і ОСОБА_3 було укладено Протокол узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, що передбачений п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 року від 21 червня 2017 року та Протокол узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, що передбачений п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ від 01.07.2004 року від 01 вересня 2017 року, у яких було зазначено строк виплати страхових відшкодувань, тобто, позивачем, ОСОБА_3 було погоджено строк виплати страхових відшкодувань, які ним було добровільно змінено, які у зазначені строки ПАТ «УПСК» були сплачені, колегія суддів вважає безпідставними вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення пені згідно до суми відшкодування (боргу) в 72500,00 грн., згідно протоколу від 01 вересня 2017 року, інфляційного збільшення боргу відповідно до встановленого індексу інфляції станом на 31.08.2017 року, пені згідно суми відшкодування (боргу) в 125000,00 грн., згідно протоколу від 21 червня 2017 року, за період з 20.12.2016 р. по 20.06.2017 р.., інфляційного збільшення боргу відповідно до встановленого індексу інфляції станом на 20.06.2017 р., що свідчить про безпідставність цих вимог.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 2563.17 грн. витрат, понесених на лікування, яке було необхідним після отриманих під час ДТП травм, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок вказаної ДТП, що сталася 21.08.2016 р., водій автомобіля «ВАЗ-1112», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 отримав струс головного мозку, забій шийного відділу хребта, перелом кісток носа, забої та садна правого ліктьового та колінного суглобів, правого плеча, внаслідок чого перебував на стаціонарному лікуванні в Жовківській центральній районній лікарні з 22.08.2016 р. по 03.09.2016 р., що підтверджується випискою № 5391; перебував на стаціонарному лікуванні в Жовківській ЦРЛ з 09.09.2016 р. по 15.09.2016 р. із скаргами на болі у нирках, що із значною вірогідністю спричинено внаслідок отриманих забоїв у ДТП; перебував на стаціонарному лікуванні в Жовківській ЦРЛ з 15.12.2016 по 25.12.2016 р задля виправлення носової переділки та порушення носового дихання, що очевидно було викликано переломом носа в ДТП від 21.08.2016 р., і дійшовши висновку про понесення позивачем витрат, що підтверджується відповідними касовими чеками, вважав такі витрати підтвердженими. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_3 у встановлені законом строки до ПАТ «УПСК» із заявою про відшкодування шкоди в розмірі 2563.17 грн., пов`язаної з його лікуванням, та відмови у виплаті таких коштів, а також, всупереч вимогам п.24.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» понесення таких витрат не підтверджено належними доказами (нечіткість долучених до матеріалів справи товарних чеків), а також не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження обґрунтування необхідності понесених витрат, оскільки п.24.1 вищезгаданого Закону передбачає, що витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Такі в матеріалах справи відсутні, що не було враховано судом першої інстанції при задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про стягнення витрат, пов`язаних з його лікуванням. 
Долучена до матеріалів справи виписка №8009 із медичної карти стаціонарного хворого від 25.12.2016 року не містить інформації щодо необхідності придбання саме тих ліків, придбання яких підтверджується долученими до матеріалів справи чеками.
За вищенаведеного, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_3  до ПАТ «УПСК» є підставними і підлягають до задоволення.
Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення витрат на поховання, спорудження надгробного пам`ятника ОСОБА_4 , позивачем не оскаржується, а відтак законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється. 
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов висновку про задоволення позовної вимоги ОСОБА_11 до ОСОБА_1 про стягнення з нього, як з особи, з вини якої сталася ДТП, моральної шкоди, однак не може погодитися з її розміром. 
Судом першої інстанції встановлено, що внаслідок ДТП ОСОБА_3 втратив дружину, з якою перебував у шлюбі 22 роки, виховував двох дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язпна з розміром цього відшкодування. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Згідно з ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична чи фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. 
Тобто, умовою відповідальності юридичної особи за завдану внаслідок ДТП шкоду, є завдання цієї шкоди особою, яка перебуває у трудових відносинах з юридичною особою. 
Отже, відповідальність юридичної чи фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.
При цьому, під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається фізичною чи юридичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. 
Слід зазначити, що право потерпілого на відшкодування школи за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним. Закон надає право потерпілому одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про сплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Матеріалами справи підтверджується, що між фізичною особою - ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_9 , 18 серпня 2016 року був укладений Договір на виконання робіт (цивільно – правового характеру), за умовами якого ФОП ОСОБА_9 доручила, а ОСОБА_1 взяв на себе обов`язки по виконанню робіт водія автотранспортних засобів.
Тобто, ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_9 .
За таких обставин, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що ОСОБА_1 , який керував автомобілем, за участі якого 21.08.2016 року сталася ДТП, в якій загинула ОСОБА_12 , не є відповідальним за завдану шкоду, оскільки він, як стверджує апелянт, керував транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків на підставі договору. 
Аналізуючи зміст Договіру, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_13 , колегія суддів приходить до висновку, що такий договір не є трудовим, а є договором цивільно – правового характеру на виконання певних робіт по наданню послуг водія автотранспортних засобів.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який зробив обґрунтований висновок про те, що відповідальним за завдану моральну шкоду внаслідок ДТП, є винна у ДТП особа, тобто, ОСОБА_1 , оскільки він не перебував у трудових відносинах з ФОП 
ОСОБА_9 відтак, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що ОСОБА_1 , не є належним відповідачем у справі про відшкодування моральної шкоди, і вважає, що позовні вимоги, заявлені до нього, підлягають до часткового задоволення, оскільки колегія суддів не погоджується з розміром моральної школи, стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. 
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 250000.00 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував те, що вказані події порушили звичний устрій та ритм життя позивача та його сім`ї. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях та психічних переживаннях, яких позивач зазнав внаслідок ДТП, втративши дружину, у переживаннях від фізичного болю від отриманих в ДТП травм, постійного стану депресії та пригніченості, отримання негативних емоцій, страху перед майбутнім - як жити далі, як самому виховувати спільних дітей, як допомогти їм пережити втрату матері. Зумовлені зазначеними фактами страждання, сильне емоційне потрясіння, постійний стресовий стан, а також усвідомлення факту неправомірності дій відповідача, значно погіршили психоемоційне здоров`я позивача загалом, який цілком втратив стан спокою, впевненості у завтрашньому дні.
Враховуючи характер, тривалість та обсяг заподіяних ОСОБА_3 моральних страждань, істотність вимушених змін у його житті, ступінь вини відповідача, а також вимоги розумності і справедливості, колегія суддів оцінює моральну шкоду, пов`язану зі смертю ОСОБА_12 , в розмірі 250000.00 грн. 
А відтак, враховуючи часткове відшкодування моральної шкоди ПАТ «УПСК» у розмірі 125000.00 грн., з винної у ДТП особи, ОСОБА_1 , слід стягнути на користь ОСОБА_3 125000.00 грн., у зв`язку чим оскаржуване рішення суду в цій частині слід змінити.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу у розмірі 3000.00 грн. В решті оскаржуване рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 слід залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

  ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно – страхова компанія» - задовольнити.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 21 січня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно – страхова компанія» скасувати та ухвалити в цій частині вимог постанову, якою в задоволенні позовних витяг ОСОБА_3 до ПрАТ «Українська пожежно – страхова компанія» - відмовити.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 21 січня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 – змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 з 250000.00 грн. до 125000.00 грн.
В решті рішення Жовківського районного суду Львівської області від 21 січня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 – залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 1250.00 грн. судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Постанова складена 23.01.2020 року.

Головуючий:        Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.