Ухвала 
Іменем України
 
23 січня 2020 року
м. Київ
справа № 685/1409/14-к
провадження № 51-5334зно18                                                                                          
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши заяву захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого 
ОСОБА_5 на вирок Білогірського районного суду Хмельницької області 
від 23 серпня 2017 року, ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області 
від 20 березня 2018 року та постанову Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 липня 2018 року,
в с т а н о в и в :
Вироком Білогірського районного суду Хмельницької області від 23 серпня 
2017 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. 
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 20 березня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін. 
Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 липня 
2018 року судові рішення щодо ОСОБА_5 залишено без змін, а касаційні скарги засудженого та його захисника ОСОБА_6 - без задоволення. 
Захисник ОСОБА_4  звернувся із заявою про перегляд вищевказаних судових рішень з підстав неоднакового застосування закону.
Перевіривши заяву захисника ОСОБА_4 , Верховний Суд дійшов такого висновку.
Статтею 445 КПК, у редакції яка діяла до 15 грудня 2017 року, було передбачено можливість перегляду судових рішень Верховним Судом України з таких підстав: 
1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання); 2) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.
Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року 
№ 2147-VIII (далі – Закон), яким внесено зміни до КПК та виключено з тексту цього Кодексу главу 33 (статті 444-456 КПК), набрав чинності 15 грудня 2017 року. 
Відповідно до пункту 1 параграфу 3 розділу 4 Закону заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, передаються до Касаційного кримінального суду й розглядаються за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом. 
Однак такий порядок не може бути застосований до заяв, які подані після набрання чинності зазначеним Законом, оскільки згідно з ч. 1 ст. 5 КПК процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Тобто на час звернення захисника відповідною заявою відсутні процесуальний порядок і повноваження Суду щодо її розгляду.
Враховуючи те, що із заявою про перегляд судового рішення Верховним Судом захисник звернувся після втрати чинності главою 33 КПК, його заява не може бути предметом розгляду Суду і підлягає поверненню.
Керуючись п. 1 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 
2017 року, ч. 1 ст. 5, ст. 441 КПК, Суд
п о с т а н о в и в:
Заяву захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 23 серпня 2017 року, ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 20 березня 2018 року та постанову Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 липня 2018 року повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 С у д д і :

 
 
ОСОБА_1                 ОСОБА_2                   ОСОБА_3