ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року  
м. Черкаси   
справа № 703/3175/19 провадження № 22-ц/821/310/20 категорія 304090200  		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Бородійчука В.Г.,
суддів: Єльцова В.О., Карпенко О.В.

учасники справи:
позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»
відповідач: ОСОБА_1 .

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у складі: головуючого судді Опалинської О.П., дата складання повного тексту не вказано. 

в с т а н о в и в :

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року представник АТ КБ «Приватбанк» Чепіга Д.О. (далі - Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11 жовтня 2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
У порушення умов кредитного договору, а також норм цивільного права, відповідач зобов`язання, за вказаним договором, належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 24 липня 2019 року виникла заборгованість у сумі 38925,02 грн., яка складається із: 15419,48 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 8079,55 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 12330,30 грн. – нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 765,93 грн. – нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.;
а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:
500, 00 – штраф (фіксована частина); 1829,76 грн. – штраф (процентна складова).
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.10.2012 року в сумі 38925,02 грн. та судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 15419,48 грн., судові витрати 760,97 грн., а всього 16180,45 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення його права, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
За таких обставин стягненню підлягає лише заборгованість за кредитним договором 15419,48 грн.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених чинним законодавством про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У січні 2020 року ОСОБА_1 подала до Апеляційного суду скаргу, в якій просила скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 15419,48 грн. та 760,97 грн. судових витрат, та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні вимог.
Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь відповідача судові витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги. 

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що з рішенням суду першої інстанції не можна погодитись, так як при його винесенні судом допущена невідповідність висновків обставинам справи і судом невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Так, із аналізу оскаржуваного рішення та матеріалів справи, на підставі яких воно ухвалено, суд помилково не звернув увагу, а відповідно і не надав належної правової оцінки, розрахункам заборгованості, що були додані позивачем до позовної заяви.
Як вбачається із розрахунків заборгованості, відповідачем за період із 26.02.2014 року по 24.07.2019 року було отримано від АТ КБ «Приватбанк» коштів на загальну суму 34556,33 грн., а сплачено (повернуто) відповідачкою Банку у рахунок погашення заборгованості 34752,36 грн.
Отже, сума коштів, що була сплачена ОСОБА_1 Банку в період часу із 26.02.2014 року по 24.07.2019 року перевищує суму коштів, що була отримано відповідачем від Приватбанк у той же період часу.
На вказані фактичні обставини справи місцевий суд уваги не звернув, що й привело до того, що безпідставно стягнув із відповідача ніби то отримані від Банку кошти у сумі 15419,48 грн. та пропорційно і судові витрати у сумі 760,97 грн. 

У відзив на апеляційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

11 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 була підписана заява № б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Кредитний договір складається із анкети-заяви позичальника, з якої вбачається, що відповідачу було видано кредитну картку «Універсальна». Своїм підписом зазначеній заяві відповідач підтвердила, що вона ознайомлена і згодна з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку і згоден з тим, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складається між нею та Банком договір про надання банківських послуг.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 24 липня 2019 року становить 38925,02 грн., яка складається із: 15419,48 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 8079,55 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 12330,30 грн. – нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 765,93 грн. – нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500, 00 – штраф (фіксована частина); 1829,76 грн. – штраф (процентна складова).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду не повністю відповідає.
Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості за тілом кредиту, за відсотками, пенею, а також штрафу (фіксованої та процентної складової).
У відповідності до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Суд першої інстанції зазначив, що у матеріалах справи міститься Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 11 жовтня 2012 року, що підписана відповідачкою. При цьому, копії додатків, а саме Витяг з умов та правил надання банківських послуг, що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписів ОСОБА_1 не містять, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідачки саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. 
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, а також те, що вказаний документ станом на 11 жовтня 2012 року містив умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що АТ КБ «Приватбанк» не надано належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів, погоджується із висновками суду першої інстанції, що із наявної в матеріалах справи та дослідженої судом Анкети-заяви про приєднання до Умов не можливо дійти висновку, що дана Анкета-заява містить істотні умови властиві для даного типу договору.
Оскільки з матеріалів справи вбачається, що Анкета-заява, у якій міститься підпис позивача, стосується лише його наміру оформити платіжну картку «Кредитка Універсальна». Інші надані банком документи (Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду») містить лише загальну інформацію щодо умов кредитування при використанні картки «Кредитка Універсальна». Позивачем не надано жодного підтвердження про погодження ОСОБА_1 відсоткової ставки в розмірі 27,6 та 32,40 (42) відповідно.
Однак колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, не дослідив наданих позивачем розрахунків заборгованості відповідача, адже нею окрім інших сум, заявлених до стягнення з відповідача, було визначено також і заборгованість по тілу кредиту.
З наданих представником позивача розрахунків вбачається, що відповідачкою починаючи з 26 лютого 2014 року по 24 липня 2019 року було сплачено на користь позивача грошові кошти в розмірі 34752,36 грн.
З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.10.2012 року станом на 30.09.2015 року (а.с. 5) вбачається, що ОСОБА_1 з 26.02.2014 року по 30.09.2015 року, було сплачено 1953,37 грн. відсотків.
Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.10.2012 року станом на 24.07.2019 року (а.с. 6-8) вбачається, що ОСОБА_1 з 01.11.2015 року по 01.01.2019 року, також було сплачено 14156,51 грн. відсотків.
Отже, як вбачається з розрахунків заборгованості, які надав суду АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 з 26 лютого 2014 року по 01 листопада 2015 року було сплачено 16109,88 грн. відсотків, таким чином з урахуванням того, що розмір та сплати відсотків сторонами погоджено не було, розмір тіла кредиту повинен становити 0,00 грн., оскільки заборгованість по тілу кредиту, відповідно до розрахунку, становить 15419,48 грн., а ОСОБА_1 сплачено відсотків у розмірі 16109,88 грн.
За період часу з 26 лютого 2014 року по 24 липня 2019 року відповідачкою було витрачено 34556,33 грн. запозичених коштів, а сплачено 34752,36 грн., що свідчить про відсутність заборгованості ОСОБА_1 та вбачається з розрахунків заборгованості наданих позивачем станом на 24 липня 2019 року.
Виходячи з вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що тіло кредиту є повністю погашеним відповідачкою, що є в даному випадку підставою для відмови у задоволенні позову, адже домовленості про сплату відсотків за користування коштами, підписана відповідачкою ОСОБА_1 , Анкета-заява не містила.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі 545/2248/17 провадження № 61-11459св19 та у постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 провадження № 61-20093св19.
Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції, яке ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, до скасування в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та ухвалення нового про відмову в задоволенні вказаної вимоги.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги в повному обсязі, судові витрати слід стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги до суду в розмірі 2881,50 грн.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2019 року в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 16180,45 грн. скасувати, та прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити в задоволені позову.
В решті залишити рішення без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» р/р НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299, місце знаходження – 01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, на користь ОСОБА_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Смілянським МВ УМВС України в Черкаській області 26 липня 2012 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , судовий збір в розмірі 2881 грн. 50 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 13 лютого 2020 року.

Головуючий                                                        В.Г. Бородійчук                                                                

Судді                                                                        О.В. Карпенко

                                                                       
                                                                       В.О. Єльцов