Постанова 
Іменем України
26 грудня 2019 року
м. Київ
справа № 523/9157/15-ц
провадження № 61-6237св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., 
Червинської М. Є.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2017 року в складі судді Швеця В. М. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області 
від 07 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Кононенко Н. А., Сегеди С. М., Цюри Т. В.,
 
В С Т А Н О В И В:
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу.
 
Позов мотивовано тим, що 30 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір займу, відповідно до умов якого остання отримала у борг 10 000,00 грн (1 219,00 доларів США) та зобов`язалася сплачувати відсотки у розмірі 10 відсотків на місяць (122,00 доларів США), строком на 1 рік до 30 листопада 2014 року. Крім того між позивачем та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручителі поручилися за виконання ОСОБА_2 обов`язків, які виникли на підставі договору займу. Оскільки ОСОБА_2 порушила умови договору займу, не виконавши свої зобов`язання належним чином, виникла заборгованість у розмірі 501 783,87 грн (20 032,69 доларів США), із яких: основний борг - сума боргу - 10 000,00 грн; відсотки за ставкою (10 % на місяць) - 5 000,00 грн, 
(1 % на день за період з липня по листопад 2014 року) - 15 000,00 грн, 
(1 % на день за період з 30 листопада 2014 року по 25 травня 2016 року) - 107 506,84 грн, (240 % річних) - 137 506,84 грн; пеня у розмірі 1 % від боргу 15 000,00 грн за кожен день з 30 листопада 2014 року по 25 травня 2016 року - 81 750,00 грн.
 
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідачів солідарно загальну суму боргу в розмірі 501 783,87 грн (20 032,69 доларів США).
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 
2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області 
від 07 вересня 2017 року, позов задоволено частково.
 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 33 058,11 грн - основного боргу, 16 542,61 грн - заборгованість за відсотками та 9 920,14 грн - пені, а усього 59 520,86 грн.
 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що у порушення умов договору займу відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у результаті чого у нього утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню у солідарному порядку. Розраховуючи суму заборгованості, суд виходив з того, що сума неустойки, яка підлягає стягненню, у відповідності до вимог частини третьої статті 551 ЦК України, повинна бути зменшеною, оскільки розмір її значно перевищує суму боргу.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Аргументи учасників справ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що зобов`язання відповідачів припинилися з дати закінчення строку спірного договору займу, зокрема з листопада 2014 року, що суперечить як умовам договору, так і нормам діючого законодавства. Також посилався на те, що суд протиправно зменшив розмір неустойки, оскільки відповідного клопотання від боржника не надходило. Вважав, що судом першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У березні 2018 року ОСОБА_5 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судом установлено, що 30 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та 
ОСОБА_2 укладено договір займу, відповідно до умов якого остання отримала у борг 10 000,00 грн (еквівалентно 1 219,00 доларів США), та зобов`язалася сплачувати відсотки у розмірі 10 % на місяць у еквіваленті 122,00 доларам США строком на 1 рік, зокрема до 30 листопада 2014 року.
 
Того ж дня між позивачем та  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 укладені договори поруки, відповідно до умов яких останні зобов`язалися виконати обов`язки ОСОБА_2 .
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у строк відповідно до умов договору.
 
Відповідно до статті 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
 
Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
 
Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
 
Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
 
Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
 
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
 
Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України 2004 року), встановивши, що ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором займу не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, з урахуванням того, що кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники, дійшов обґрунтованого висновку про те, що він та поручителі, на підставі статей 526, 530, 553, 554, 1049, 1050 ЦК України, несуть відповідальність за неналежне виконання зобов`язання, правильно стягнувши відсотки за договором по 30 листопада 2014 року - строк закінчення договору та суму боргу за договором займу. Разом з тим, зменшуючи розмір неустойки (пені) за прострочення виконання договору, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що нарахована позивачем сума такої неустойки (пені) підлягає зменшенню, оскільки вона значно перевищує загальний розмір заборгованості.
 
Доводи касаційної скарги є необґрунтованими, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 
2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 07 вересня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                             В. М. Коротун 
С. Ю. Бурлаков
М. Є. Червинська