Справа № 359/9822/18                                                                                                                      Головуючий в суді І інстанції Журавський В.В. 
Провадження № 22ц-824/2145/2020                                                                                                          Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2020 року                                                                                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О., 
за участі секретаря Гановської А.М.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Старівської сільської ради Бориспільського району Київської області, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , яка за свого життя 20 липня 2011 року склала заповіт, яким заповіла все своє майно, зокрема належний їй будинок по АДРЕСА_1 у рівних частинах йому та відповідачці ОСОБА_2 .
Зазначає, що коли мати тяжко захворіла, він став постійно проживати з нею, доглядав за будинком, та після поховання матері сповістив відповідачку про те, що їм необхідно подати заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Однак ОСОБА_2 повідомила йому, що мати ще у 2011 році подарувала вказаний будинок їй і що йому немає необхідності звертатися до нотаріальної контори із заявою, а тому, перебуваючи після смерті матері у шоковому стані, він поїхав у Чернігівську область на роботу, і лише 13 лютого 2014 року, після того як дізнався про наявність заповіту, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском ним встановленого законом строку на прийняття спадщини.
Вказує, що строк для прийняття спадщини був пропущений ним з поважних причин, оскільки відповідачкою його було введено в оману щодо наявності заповіту та дарування матір`ю та неповідомлення його нотаріусом про наявність заповіту матері, тому ОСОБА_1 просить визначити йому додатковий строк тривалістю у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
У обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема вказує на те, що місцевим судом не було враховано тієї обставини, що після смерті матері відповідачка ОСОБА_2 ввела його в оману та переконала його, що їхня мати перед смертю подарувала їй  все належне їй майно, через що йому немає потреби звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та, що він  довідався про наявність заповіту лише нещодавно, що свідчить про причини пропуску строку для прийняття спадщини. Крім того, зазначає, що нотаріус з моменту відкриття спадкової справи не вчинив усіх необхідних дій щодо виклику його до нотаріальної контори та повідомлення його про наявність заповіту, що також зумовило пропуск ним цього строку, тому вважає висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову необґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України,  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він, з незалежних від нього обставин, не мав можливості у передбачений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.
Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін ОСОБА_3 (а.с.6).
За свого життя, 20 липня 2011 року, ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Старівської сільської ради Бориспільського району Крисько О.М., зареєстрований в реєстрі за №587, за яким заповіла все своє майно у рівних частинах   ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.4).
 Відповідачка ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в межах встановленого законом шестимісячного строку (а.с.29). 
З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 27 лютого 2014 року звернувся до Бориспільської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом роз`яснено ОСОБА_1 , що він пропустив строк для прийняття спадщини і що він може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори лише за письмовою згодою інших спадкоємців, які прийняли спадщину (а.с.36, 37).
Зі змісту заяви ОСОБА_1 від 27 лютого 2014 року, адресованої нотаріусу, вбачається, що інший спадкоємець за заповітом, його сестра ОСОБА_2 , не заперечує проти нотаріального оформлення спадщини в рівних долях, проте відповідної заяви ОСОБА_2 до нотаріуса або сільської ради не подавала (а.с.36 зворот).
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилається зокрема і на те, що після смерті матері він перебував у шоковому стані у зв`язку з чим виїхав з с. Старе Бориспільського район до м. Бориспіль, а згодом до Чернігівської області для терміново перевезення зерна, тому в період з 14 грудня по 25 грудня 2013 року ОСОБА_1 був відсутнім у Бориспільському районі, та вказує, що у листопаді 2013 року відповідачка ОСОБА_2 обманнм шляхом переконала його, що ще за час свого життя мати подарувала їй все належне матері майно, зокрема і будинок по АДРЕСА_1 , та приховала від нього наявність заповіту ОСОБА_3 .
Допитаний у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_4 показав, що ОСОБА_1 дізнався про наявність заповіту матері ОСОБА_3 уже після її смерті, і що відповідачка ОСОБА_2 приховала від ОСОБА_1 інформацію про існування  цього заповіту.
За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.
У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.
Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.
Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 чинного на час виникнення спірних правовідносин Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.
Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини.
Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевий суд неповно з`ясував усіх обставин справи та не перевірив їх доказами, не врахував, що позивач не був обізнаний про наявність заповіту, складеного у тому числі і на його користь, оскільки його сестра - відповідачка ОСОБА_2 йому цієї обставини не повідомила, що також підтверджується показами свідка, і нотаріус не вчинив дій щодо повідомлення позивача про відкриття спадщини, не здійснив його виклик як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчить про неналежне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця ОСОБА_3 , тому, із врахуванням свободи заповіту як фундаментального принципу спадкового права та принципу пропорційності між застосованим заходом і переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити, оскільки позивач довів наявність об`єктивних підстав, які вплинули на несвоєчасність подання ним заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини за заповітом.
Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові № 61-38298св18 від 26 червня 2019 року.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 376 ЦПК України як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням усіх обставин справи, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
 
Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у два місяці, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                               Судді: