ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/231/20 Справа № 209/1392/17 	  	Головуючий у першій інстанції: Лобарчук О. О. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, – 

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 25 березня 1989 року між сторонами був укладений шлюб, від якого вони мають повнолітніх дітей, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Перебуваючи в шлюбі сторони придбали нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 28 липня 1995 року, вартість якого складає 63250,00 грн.; та 1/2 частини магазину-бару, сезонного майданчику та денної автостоянки, розташованих за адресою по АДРЕСА_2 , згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого Товарною біржею «Дніпродзержинська» від 16 січня 1998 року, право власності зареєстровано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14 квітня 2011 року, вартість якого складає 310020,00 грн. На сьогоднішній день сторони про порядок поділу нерухомого майна не домовились. Тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просив визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 та 1/2 частини магазину-бару, сезонного майданчику та денної автостоянки, розташованих за адресою по АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини магазину-бару, сезонного майданчику та денної автостоянки, розташованих за адресою по АДРЕСА_2 , припинивши право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_2 на цю частину майна; визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_2 на цей будинок (а.с. 50-52 т.1). 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року позов задоволено, визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_2 житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 та 1/2 частини магазину-бару, сезонного майданчику та денної автостоянки, розташованих за адресою по АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаних вище магазину-бару, сезонного майданчику та денної автостоянки, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на цю частину майна. Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності подружжя на цей будинок. 
Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 травня 2019 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1866,35 грн. (а.с. 149-150 т.1). 
Із апеляційною скаргою на вказане вище рішення звернулась ОСОБА_1 , яка не була залучена до участі у справі, та, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 25 березня 1989 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 25.03.1989 року Міськвідділом РАЦС м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис №192 (а.с.10 т.1).
Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с.11 т.1).
Суду надано копію договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16 січня 1998 року, укладеного між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_7 і ОСОБА_2 (покупець), що посвідчений Товарною біржою «Дніпродзержинська» за реєстраційним номером 004/017-Н, відповідно до якого продавець продав, а покупці купили магазин “ ІНФОРМАЦІЯ_3 ”, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_2 (а.с. 12 т.1). 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.03.2005 року за ОСОБА_7 та ОСОБА_2 визнано право власності на реконструйовану будівлю магазину-бару, загальною площею 839,3 кв.м., з сезонним майданчиком та денною автостоянкою. Право спільної сумісної власності на ім”я ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було зареєстровано у єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, на підтвердження чого 10.10.2005 року позивачами ОКП “ДБТІ” був виданий витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічний паспорт. Наведені факти зазначені в 
рішенні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 квітня 2011 року у цивільній справі №2-609/2011, яке набрало законної сили 25.04.2011 року (а.с. 14- 15).
Зазначеним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 квітня 2011 року у цивільній справі №2-609/2011 позов ОСОБА_7 , ОСОБА_5 до Територіальної громади в особі Дніпродзержинської міської ради, ОСОБА_1 про визначення частки спадкодавця у спільному майні, визнання права власності задоволено у повному обсязі. Вирішено визначити частку померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 у спільному сумісному майні в розмірі 1\4 частки в праві спільної власності на магазин-бар з сезонним майданчиком та денною автостоянкою, розташований по АДРЕСА_2 . Визначено, що ОСОБА_7 належить 1/4 частка в праві спільної власності на магазин-бар з сезонним майданчиком та денною автостоянкою, розташований по АДРЕСА_2 . Визначено, що ОСОБА_5 належить 1/2 частка в праві спільної власності на магазин-бар з сезонним майданчиком та денною автостоянкою, розташований по АДРЕСА_2 . Визначено за ОСОБА_7 право на спадщину за законом на 1\4 частку магазину-бару з сезонним майданчиком та денною автостоянкою, розташованого по АДРЕСА_2 , що належала померлій ОСОБА_8 . В цілому визнано за ОСОБА_7 право власності на 1\2 частку нерухомого майна - магазину-бару, загальною площею 839,3 к.м., з сезонним майданчиком та денною автостоянкою, розташованого за адресою по АДРЕСА_2 , що є підставою для реєстрації на ім`я ОСОБА_7 права власності на вищевказане нерухоме майно у єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1\2 частку нерухомого майна - магазину-бару, загальною площею 839,3 к.м., з сезонним майданчиком та денною автостоянкою, розташованого за адресою по АДРЕСА_2 , що є підставою для реєстрації на ім`я ОСОБА_5 права власності на вищевказане нерухоме майно у єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Рішення набрало законної сили 25.04.2011 року (а.с. 14-15 т.1). 
Згідно копії витягу про державну реєстрацію прав, виданого обласним комунальним підприємством “Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації” №30794213 від 29.07.2011 року, власником 1/2 частки магазину-бару, сезонного майданчику та денної автостоянки, розташованих за адресою по АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 , на підставі вказаного вище рішення суду від 14 квітня 2011 року (а.с. 13 т.1). 
Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16 січня 1998 року, укладеного між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_7 і ОСОБА_2 (покупець), що посвідчений Товарною біржою «Дніпродзержинська» за реєстраційним номером 004/017-Н, інвентаризаційна вартість магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_3 ”, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_2 , складає 106700,0 грн. (а.с. 12 т.1); продаж здійснено за такою ж ціною. Згідно змісту уточненої позовної заяви ОСОБА_2 , станом на 2017 рік вартість вищевказаного майна складає 310020,0 грн., що не заперечується відповідачкою ОСОБА_5 .
Крім того, згідно договору купівлі-продажу від 28 липня 1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу Шаповаловим В.М. та зареєстрованого в реєстрі за №279, ОСОБА_2 є власником житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 (а.с.16-17 т.1). 
Відповідно до змісту договору купівлі-продажу від 28 липня 1995 року, житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , було куплено ОСОБА_5 (а.с.16-17 т.1) за 850000000,0 карбованців. Вартість житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , згідно звіту про незалежну оцінку вартості від 23 травня 2017 року, складає 63250,00 гривень (а.с.19-36 т.1). 
Згідно ст. ст. 57, 60 Сімейного кодексу України, які встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.
Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).
Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
За змістом ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; враховуючи презумпцію права спільної сумісної власності подружжя; встановивши, що нерухоме майно - житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 та 1/2 частини магазину-бару, сезонного майданчику та денної автостоянки по АДРЕСА_2 , було набуте під час перебування сторін справи у зареєстрованому шлюбі, під час спільного проживання та за сумісні кошти, що підтверджується письмовими матеріалами справи та визнано сторонами, - місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку, що вищенаведені два об”єкти нерухомого майна є об”єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_5 та кожному з подружжя виділив по одному об”єкту нерухомого майна, а саме: відповідачці — житловий будинок, позивачу - 1/2 частину магазину-бару. 
       При вирішенні даного позову, враховуючи вартість кожного з об”єктів нерухомості, місцевий суд відступив від рівності часток сторін у праві спільної сумісної власності подружжя, що сторонами справи не оспорюється. 
Апелянт, яка не була залучена до участі у справі місцевим судом, вказує про порушення оскаржуваним судовим рішенням про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 прав та законних інтересів її, ОСОБА_9 . 
Так, апеляційний судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 16 травня 2018 року про виправлення описки, (у цивільній справі №208/6346/16-ц) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 до ОСОБА_5 про визнання договорів недійсними відмовлено. В задоволені позовних вимог відповідача ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання договорів позики недійсними відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення коштів задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 444877,41 грн. – основну суму боргу, 2074,60 грн. – інфляційні втрати, 2230,47 грн. – суму трьох відсотків річних, 4491,82 грн. - суму судового збору, а всього 453674,30 грн. (а.с.185-188, 230 т.1 справи №208/6346/16-ц). Додатковим рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року додатково стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 13118,52 грн. – інфляційних, 7267,78 грн. – суму трьох відсотків річних, 203,87 грн. - суму судового збору, а всього 20590,17 грн. (а.с. 189 т.1 справи №208/6346/16-ц). Додатковим рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року стягнуто з ОСОБА_10 в дохід держави суму судового збору в розмірі 4339,57 грн. (а.с. 231 т.1 справи №208/6346/16-ц). 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2019 року у вказаній цивільній справі №208/6346/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення коштів та стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 444877,41 грн. основної суми боргу, 2074,60 грн. інфляційних втрат, 2230,47 грн. суми трьох відсотків річних, 4491,82 грн. суми судового збору, а всього: 453674,30 грн. та додаткове рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року скасовано та у скасованій частині ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення коштів. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 21.12.2015 року суму боргу в розмірі 249131,67 грн. та 3% річних у сумі 5405,89 грн., а всього 254537 (двісті п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот тридцять сім) грн. 56 коп. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 28.12.2015 року суму боргу в розмірі 188600,00 грн., інфляційні у сумі 15193,12 грн. та 3% річних в розмірі 4092,36, а всього 207885 (двісті сім тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 48 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 4624,23 грн. В іншій частині рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року та додаткове рішення цього ж суду від 16 травня 2018 року залишено без змін. 
Судом апеляційної інстанції оглянуто вказану вище цивільну справу №208/6346/16-ц; постанова Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2019 року набрала законної сили, в касаційному порядку не оскаржувалась. На виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2019 року відкриті відповідні виконавчі провадження, що підтверджується письмовими матеріалами справи та визнано відповідачкою, апелянтом. 
Доводи апеляційної скарги про те, що спір у даній справі про поділ майна подружжя відсутній, а позов про поділ майна подружжя пред”явлений з метою ухилення боржника ОСОБА_5 від сплати боргу апелянту ОСОБА_1 - є недоведеними, зважаючи на наступне.
З позовом про поділ майна подружжя звернувся ОСОБА_2 , який не має боргових зобов”язань перед апелянтом. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач зазначив, що спору щодо поділеного з відповідачкою майна, з відступленням від рівності часток, не має, шлюб вони не розірвали, однак домовитись з відповідачкою з питання поділу спірного сумісного майна у позасудовому порядку не вдалося.
Згідно пояснень відповідачки у судовому засіданні, спір з позивачем щодо поділу майна був пов”язаний з особистими стосунками з чоловіком; вона погодилась з рішенням місцевого суду про виділення у її особисту приватну власність саме житла - житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .
Посилання апелянта на те, що сторони шлюб не розірвали — не свідчать про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Колегія звертає увагу, що оскаржуване рішення про поділ майна подружжя ухвалене 03 липня 2017 року, тобто до постановлення у справі №208/6346/16-ц про стягнення заборгованості рішення місцевим судом від 13 грудня 2017 року та постанови апеляційного суду від 14 березня 2019 року. 
Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об”єктів нерухомого майна, яка подана апелянтом суду апеляційної інстанції, 1/2 частина магазину-бару, сезонного майданчику та денної автостоянки по АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_5 , - під обтяженням в інтересах апелянта ОСОБА_1 не перебувала.
Доводи апелянта щодо накладення обтяжень на вказаний вище об”єкт нерухомості в інтересах інших осіб - не приймаються до уваги судом, оскільки не доводять факту порушення прав чи законних інтересів апелянта у зв”язку з вирішенням судом позову щодо поділу спільного сумісного майна подружжя.
Апеляційному суду відповідачем ОСОБА_5 надано копію квитанції від 04.02.2020 року про сплату нею 70000,00 грн. на рахунок Дніпровського ВДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області з призначенням платежу “борг за ВП №59936171”, тобто на погашення заборгованості перед апелянтом. 
Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги визнання оскаржуваним рішенням за ОСОБА_5 права власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 ; приймаючи також до уваги часткове погашення відповідачкою заборгованості на суму 70000,00 грн., - колегія приходить до висновку про недоведеність тверджень апеляційної скарги щодо зловживання боржником ОСОБА_5 своїми правами, з метою невиконання боргових зобов”язань, у зв”язку з пред”явленням до неї позову ОСОБА_2 про поділ майна подружжя; тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. 
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін. 
Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Приймаючи до уваги, що апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, наявні підстави для скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року та додаткове рішення цього ж суду від 20 травня 2019 року – залишити без змін. 
Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року, – скасувати. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді