ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Херсон
справа № 2-2515/05 
провадження № 22-ц/819/243/20
                            
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (суддя-доповідач)	Пузанової Л.В.,	
суддів:	Склярської І.В.,	
  	Чорної Т.Г.,	
секретар	Геленко А.М.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона у  складі  судді  Стамбули М.В. від 14 червня 2005 року в справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_3 , правонаступниками якої є неповнолітній  ОСОБА_4 та  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6  про розділ і визначення порядку користування земельною ділянкою, виділення в натурі частини домоволодіння із спільної часткової власності, 
встановив:

У лютому 2005 року  ОСОБА_7   звернулась до суду із позовом до  ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про розділ і визначення порядку користування земельною ділянкою, виділення в натурі частини домоволодіння із спільної часткової власності. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про те, що їй на праві спільної часткової власності належить 34/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 на земельній ділянці, площею 1403,3 кв.м. 
ОСОБА_8 належить 58/100 частин, а  ОСОБА_9 – 18/100 частин спірного домоволодіння.
Посилаючись на те, що між співвласниками будинку виник спір щодо порядку користування земельною ділянкою, а також з метою поділу земельної ділянки співмірно часткам кожного в домоволодінні та подальшої її приватизації, позивач просила суд поділити в натурі земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння по АДРЕСА_1 , відповідно часткам кожного в спільній частковій власності та визначити порядок користування спірною земельною ділянкою; виділити в натурі належну їй частину домоволодіння зі складу спільної часткової власності.
Рішенням суду від 14 червня 2005 року постановлено:
Позов задовольнити.
Провести виділення в натурі частки домоволодіння ОСОБА_10 із спільної часткової власності, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10.05.2005 року.
Виділити у власність ОСОБА_10 приміщення в жилому будинку літ. «А» 1-3 (жиле) площею 9,6 кв.м.; 1-4 (жиле) площею 16,1 кв.м., 1-5 (жиле) площею 19,8 к.в.м., 1-6 (коридор) площею 3,7 кв.м., 1-6а (коридор) площею 4,6 кв.м., загальною площею 54,0 кв.м., вартістю 2908 грн; із сіней літ. 2а» приміщення УШ площею 11,8 кв.м.; IX площею 3,1 кв.м.; X площею 2,9 кв.м. - загальною площею 17,8 кв.м. вартістю 1295 грн; гараж літ. «Ж» вартістю 3384 грн, водопровід, ворота, огорожа - спільне користування на суму 146 грн. Дійсна вартість виділеної частки становить 7733 грн, що складає 32/100 частини від спільного домоволодіння. Ідеальна частка не відповідає реальній, збільшилася на 7/100 частини за рахунок узаконення гаража, згідно рішення Комсомольського РВК від 10 серпня 1990 року № 230.
Визначити порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_1 , згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10.05.2005 року.
Виділити частину земельної ділянки площею 102,3 кв.м. в спільне користування співвласників, з заїздом спільного користування (І частина).
Виділити в користування ОСОБА_10 частину земельної ділянки площею 608 кв.м., в тому числі площу під будівлями (ІІ частина).
Виділити спільно в користування ОСОБА_8 , ОСОБА_9 частину земельної ділянки площею 693,0 кв.м., в тому числі площа під будівлями (ІІІ частина).
В апеляційній скарзі ОСОБА_11 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, зазначаючи, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанцій не з`ясував повно і всебічно обставини справи, не врахував факт відсутності у позивача правовстановлюючих документів на частку у спірному майні та виділив ОСОБА_12 у власність зазначене майно шляхом внесення у резолютивну частину рішення виправлення з порушенням встановленого статтею 219 ЦПК України порядку.
Крім того вважає, що висновок судової будівельно-технічної експертизи є недопустимим доказом, оскільки зроблений неатестованим експертом ОСОБА_13 , який не має ліцензії на проведення такої експертизи.
Законність набуття позивачем гаражу, за рахунок якого збільшилась частка позивача у майні на 7/100 частин, також не підтверджено належними доказами, зокрема рішення Комсомольського РВК № 230 від 10 серпня 1990 року з цього приводу в матеріалах справи відсутнє.
Порушення судом норм процесуального права вбачає в тому, що справа була розглянута без її участі, про час та місце розгляду якої вона не була належним чином повідомлена, що позбавило її можливості захищати свої інтереси, заявляти клопотання, подавати заперечення у томі числі щодо призначення судової будівельно-технічної експертизи, яка проведена експертом, який не має відповідної ліцензії та не зареєстрований в державному реєстрі атестованих судових експертів.
Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Рішення суду мотивовано тим, що в силу статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. При цьому суд вважав, що визначений висновком судової будівельно-технічної експертизи від 10.05.2005 року варіант виділу частки позивача із спільного майна не суперечить законодавству та інтересам сторін.
В процесі розгляду справи суд встановив, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , належить сторонам на праві спільної власності із визначенням часток кожного з них, а саме: 58/100 частин будинку належить на праві власності ОСОБА_8 згідно із договором дарування, посвідченим Третьою херсонською державною нотаріальною конторою 29.11.1990 року; ј частина (25/100) будинку належить ОСОБА_14 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 змінила прізвище на ОСОБА_15 ; 17/100 частин будинку належить ОСОБА_9 , яка в зв`язку із реєстрацією шлюбу 12.09.1969 року змінила прізвище на « ОСОБА_16 ».
При цьому у підтвердження права власності на частину вказаного нерухомого майна позивач надала суду договір купівлі-продажу, посвідчений Третьою херсонською державною нотаріальною конторою 08 липня 1988 року, відповідно до якого ОСОБА_14 купила у ОСОБА_17 належні йому 34/100 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 1 403,3 кв.м. (а.с.6-7).
Правовстановлюючий документ на належну ОСОБА_18 частину будинку в матеріалах справи відсутній.
Із висновку судово-технічної експертизи, складеного 10.05.2005 року, вбачається, що згідно із рішенням виконавчого комітету Комсомольської районної ради народних депутатів від 11 серпня 1989 року №252 відбулася зміна ідеальних часток у спільній власності щодо домоволодіння по АДРЕСА_1 .
Враховуючи відсутність в матеріалах справи правовстановлюючих документів на спірний будинок, як і відсутність наведеного вище рішення органу місцевого самоврядування, суд апеляційної інстанції, керуючись статтями 12, 367 ЦПК України, дослідив наданий ОСОБА_19 архівний витяг з рішення виконавчого комітету Комсомольської районної Ради народних депутатів від 11 серпня 1989 року №252 та встановив, що станом на серпень 1989 року домоволодіння по АДРЕСА_1 складалося із одного жилого будинку, двох сараїв, літньої кухні, гаража.
ОСОБА_20 , правонаступником якого стала ОСОБА_8 , належало 19/50 частин на підставі договору купівлі-продажу від 13.04.1972року; ОСОБА_9 належало 22/100 частин на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 11.04.1975року; ОСОБА_14 належало 34/100 частин на підставі договору купівлі-продажу від 08.07.1988 року.
На спільній земельній ділянці ОСОБА_20 побудував житлову прибудову, на яку рішенням виконкому №165 від 12.05.89р. оформлені документи, в результаті чого дольова співучасть змінилася, тому виконавчий комітет Комсомольської районної Ради народних депутатів вирішив змінити ідеальні частки співвласників у спільній власності на будинок і домоволодіння, а саме: ОСОБА_20 - на 58/100 частин домоволодіння; ОСОБА_14 - на ј частину домоволодіння; ОСОБА_9 - на 17/100частин домоволодіння.
Цим же рішенням виконавчий комітет Комсомольської районної Ради народних депутатів зобов`язав компетентні органи видати свідоцтва на нові ідеальні частки вказаного домоволодіння та здійснити реєстрацію виданих свідоцтв про право власності.
ОСОБА_21 та ОСОБА_18 свідоцтва на нові ідеальні частки не отримали, тому їх право власності було зареєстровано компетентним органом за первісними правовстановлюючими документами.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції з`ясував, що ОСОБА_8 24 жовтня 1992 року уклала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_22 », а ІНФОРМАЦІЯ_2 – померла.
11 жовтня 2011 року Друга херсонська державна нотаріальна контора видала ОСОБА_4 та ОСОБА_23 як спадкоємцям ОСОБА_24 свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із 58/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці площею 1 403,8 кв.м.
Ухвалою від 21 січня 2020 року апеляційний суд залучив до участі в справі правонаступників відповідача ОСОБА_25 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_23 , яка 17 серпня 2019 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_26 та змінила прізвище на « ОСОБА_27 ».
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Статтею 364 ЦК України, в редакції, що діяла на час вирішення судом першої інстанції спору, передбачено, що співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Компенсація власникові може бути надана лише за його згодою.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року №7 з послідуючими змінами, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 (аналогічно 364) ЦК , це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику (пункти шість, сім постанови).
Враховуючи, що відповідно до висновку призначеної судом судово-технічної експертизи від 10.05.2005 року позивачеві може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру) і при цьому необхідність у переобладнанні та переплануванні будинку відсутня, колегія суддів погоджується з висновком суду про обґрунтованість заявлених позивачем вимог у цій частині та вважає його таким, що відповідає обставинам справи та нормам цивільного права, що регулюють спірні правовідносини.
Разом з тим, при визначенні частки, яку виділена частина складає в будинку, суд змінив розмір частки ОСОБА_12 із 25/100 частин, що були визначені в установленому законом порядку рішенням виконавчого комітету Комсомольської районної Ради народних депутатів від 11.08.1989 року №252, на 32/100 частин.
Підставою для зміни розміру частки суд вважав рішення виконавчого комітету Комсомольської районної Ради народних депутатів від 10.08.1990 року №230, яким узаконено зведений позивачем гараж вартістю 3 384 грн.
При цьому суд не врахував положень статті 119 ЦК УРСР, діючого на час зведення та узаконення будівлі гаража, відповідно до якої, коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні.
Отже, за наведеною нормою матеріального права лише збільшення корисної площі будинку за певних умов є підставою для зміни часток учасників у спільній власності на будинок.
Згідно зі статтею 357 ЦК України, яка регулює питання визначення часток у праві спільної часткової власності, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.
Співвласники житлового будинку, іншої будівлі, споруди можуть зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.
Оскільки збільшення корисної площі будинку в результаті узаконення гаража не відбулося, а зведення позивачем гаража не є поліпшенням спільного майна, яке не можна відокремити, колегія суддів вважає, що правові підстави для збільшення частки позивача із наведених експертом та судом підстав відсутні, тому рішення суду першої інстанції підлягає частковій зміні із зазначенням про те, що виділена у власність ОСОБА_28 ) частка в домоволодінні, АДРЕСА_1 , становить 25/100 (1/4) частин, а не 32/100 частин як вказав суд. Крім того вказівка суду на те, що ідеальна частка позивача не відповідає реальній, збільшилась на 7/100 частин за рахунок узаконення гаража згідно із рішенням Комсомольського РВК від 10.08.1990 року №230, підлягає виключенню із мотивувальної та резолютивної частини судового рішення.
Частково змінюючи рішення суду із наведених підстав, колегія суддів враховує, що апеляційна скарга не містить доводів щодо обраного судом варіанту виділу частки позивача із спільного майна та визначення порядку користування земельною ділянкою, площа якої на час ухвалення судом рішення відповідає рішенню органу місцевого самоврядування від 17.09.1955 року №811.
В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_29 та відповідач ОСОБА_30 пояснили, що виділ частки позивача із спільного майна та визначення порядку користування земельною ділянкою відбулося з дотриманням прав інших співвласників та з врахуванням порядку, який склався між ними, щодо користування спірним майном.
З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що в решта частині це ж рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального права, а порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому підстави для його скасування і ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 376 ЦПК України, суд
постановив: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.
Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 14 червня 2005 року частково  змінити та вважати, що виділена у власність ОСОБА_31 частка в домоволодінні, розташованому АДРЕСА_1 , становить 25/100 частин, а не 32/100 частин як зазначив суд.
Виключити із мотивувальної та резолютивної частини рішення вказівку на те, що ідеальна частка позивача не відповідає реальній, збільшилась на 7/100 частин за рахунок узаконення гаража згідно із рішенням Комсомольського РВК від 10.08.1990 року № 230.
В решті частині це ж рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Головуючий                             Л.В. Пузанова

Судді:                                                                І.В. Склярська

                          Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 27 лютого 2020 року

Суддя Л.В. Пузанова