ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2075/20 Справа № 204/5760/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
        за участю секретаря судового засідання – Пивоварової А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У серпні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
       В обґрунтування позову зазначила, що 11 вересня 2004 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб. 
       Сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
       Діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. 
       З липня 2018 року шлюбні відносини між сторонами були припинені, проживають окремо. 
       Відповідач коштів на утримання дітей не надає та участі у їх вихованні не приймає.
       Позивачка самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечувати, доглядати та виховувати дітей. 
       Відповідач є працездатним, хронічних захворювань не має. Оскільки, коштів на утримання дітей не вистачає, то позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом.
       На підставі викладеного, позивачка просила суд стягнути з відповідача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі по 3 000 грн. на кожну дитину щомісячно, з моменту звернення до суду з позовною заявою до досягнення дітьми повноліття; стягнути з відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу (а.с.1-2).
       Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів – задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання його неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі, у розмірі по 1 200 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 15 серпня 2019 року і до досягнення кожною дитиною повноліття, в особі матері ОСОБА_1 .
       В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
       Вирішено питання щодо судового збору (а.с.20-22).
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині визначення розміру аліментів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі по 3 000 грн. на кожну дитину щомісячно, з моменту звернення до суду з позовною заявою до досягнення дітьми повноліття.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів. 
Зазначає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі по 3 000 грн на кожну дитину. Такий розмір є необхідним для гармонійного розвитку та достатній рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (а.с.27-31).
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом встановлено, що 11 вересня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції міста Дніпропетровська між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 456, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим 11 вересня 2004 року (а.с. 4).
       Відповідач доводиться батьком двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 27 квітня 2005 року, актовий запис № 339 (а.с. 5) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 12 вересня 2007 року, актовий запис № 842 (а.с. 6).
       Неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають та знаходиться на утриманні матері – позивачки по справі. Допомогу на утримання малолітньої доньки відповідач не надає.
       Відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі по 3 000 грн. на кожну дитину щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано суду належних доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість та спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі заявленому позивачкою до стягнення – по 3 000 грн. на кожну дитину щомісячно та дійшов висновку, що справедливим та об`єктивним розміром стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, які необхідно стягнути з відповідача, буде по 1200 грн щомісячно на кожну дитину, до досягнення кожною дитиною повноліття.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
       Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Частинами 2,3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
       Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
       Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
       Як роз`яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
       Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.
       Згідно зі ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
       Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
       Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
       Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
       Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
       Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
       Згідно зі ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Колегія суддів зазначає, що обов`язок доведення доводів позовних вимог (розміру аліментів) лежить саме на позивачці. Однак, у справі такі докази відсутні. Позивач не надала суду належних та допустимих доказів, таких як довідка про розмір заробітної плати з місця роботи, довідка про доходи, що видається органами Державної фіскальної служби України тощо. 
       Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень;
       Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень;
       Таким чином, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України та є необхідним і достатнім розміром аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини, який є не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для його скасування не вбачається.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: