Постанова   
Іменем України
 
10 січня 2020 року              
м. Київ
 
справа № 499/1732/14-ц
провадження № 61-24919св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 , подану її представником ОСОБА_3 , на заочне рішення Іванівського районного суду Одеської області від 18 квітня 2016 року в складі судді Кравчука О. О. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 19 жовтня 2017 року  в складі колегії суддів:Калараша А. А., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що внаслідок залиття квартири 
НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1 , якою він користується, пошкоджено приміщення туалету, кухні, вентиляційні канали, меблі та електропроводку, внаслідок чого йому завдано майнової та моральної шкоди, проте відповідач добровільно відшкодовувати шкоду відмовляється. 
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 41 414,00 грн на відшкодування майнової шкоди та 4 872,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
Заочним рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 18 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19 жовтня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 41 414,00 грн на відшкодування майнової шкоди, 2 500,00 грн на відшкодування моральної шкоди, всього 43 914,00 грн, та 1 254,00 грн за проведення експертизи. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у загальному розмірі 2 051,00 грн.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що з вини відповідача квартира неодноразово була залита, внаслідок чого позивач відповідно до статей 23, 1166, 1167 ЦК України набув право на відшкодування майнової та моральної шкоди.
Аргументи учасників справи
У листопаді 2017 року  ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що акти обстеження технічного стану квартири НОМЕР_2 не відповідають положенням Правил утримання будинків та прибудинкової території, оскільки в актах не зазначено, чи був ОСОБА_1 присутнім під час огляду місця залиття квартири НОМЕР_1 , підпис якого є в актах, 
а також власник квартири НОМЕР_2 ОСОБА_2 , підпис якої у актах відсутній. При складанні актів члени комісії «Іванівського райсількомунгосп» квартиру ОСОБА_2 не відвідували, зі складеними актами її не ознайомлювали. Висновок судової будівельно-технічної експертизи не підтверджує того факту, що позивачу завдано майнової шкоди на суму 41 414,00 грн саме з вини відповідача. Стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів на відшкодування моральної шкоди є безпідставним, оскільки не надано доказів, які б підтверджували моральні переживання позивача.
Заперечення на касаційну скаргу іншим учасником справи не подано.
Рух справи
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 
і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в цій справі, зупинено виконання заочного рішення Іванівського районного суду Одеської області від 18 квітня 2016 року до закінчення касаційного провадження.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Згідно підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суди встановили, що позивачу на праві користування належить квартира 
НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 є власником квартири НОМЕР_2 , що знаходиться за тією ж адресою та розташована над квартирою позивача.
Упродовж 2009-2015 років, у тому числі й 04 квітня 2015 року, квартира позивача (кухня та ванна кімната) заливались водою з розташованої вище квартири, яка належить відповідачу.
Згідно актів обстеження технічного стану квартири від 20 листопада 2009 року, 12 жовтня 2012 року, 02 жовтня 2014 року, 09 січня 2015 року, 04 квітня 2015 року відповідач неодноразово заливала водою квартиру НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження її приміщень та іншого майна квартири позивача.
Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 01 березня 2016 року № 83/15 технічний стан, наявність та характер пошкоджень оздоблювальних покриттів в приміщеннях квартири НОМЕР_1 пов`язані із залиттям; причиною залиття є порушення при заміні центрального каналізаційного стояка у приміщенні (туалету), залишення відкритими кранів на кухні в квартирі НОМЕР_2 , що призвело до просочування каналізаційних стоків та затоплення каналізаційними стоками приміщення туалету квартири НОМЕР_1 . Станом на момент проведення експертизи вартість ремонтно-відновлювальних робіт 
у квартирі НОМЕР_1 для ліквідації наслідків залиття з урахуванням показника фізичного зносу непошкоджених оздоблювальних покриттів становить 41 414,00 грн.
Згідно частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Результат аналізу положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди 
є завдання майнової шкоди іншій особі.
Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.
Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених судових рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог 
і заперечень.
Суди встановили, що відповідачем не надано доказів, які б спростовували її вину у завданні шкоди.
За таких обставин суди зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позову про стягнення майнової шкоди.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що акти, складені комісією щодо залиття квартири позивача, та висновок судової будівельно-технічної експертизи від 01 березня 2016 року № 83/15 не є належними доказами, оскільки відповідачем згідно статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених судових рішень) не надано доказів на їх спростування.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
При визначені розміру компенсації моральної шкоди, суд першої інстанції, 
з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно виходив 
з того, що позивач є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання, внаслідок залиття квартири порушено його звичайний спосіб життя та душевний стан, пошкодження майна спричинило позивачу суттєві незручності, що в сукупності свідчить про заподіяння йому моральної шкоди.
За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про часткове задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення компенсації моральної шкоди.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення 
в оскарженій частині ухвалено без додержання норм матеріального 
і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, судові рішення ? без змін.
Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 
і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року зупинено виконання рішення Іванівського районного суду Одеської області від 18 квітня 2016 рокудо закінчення касаційного провадження, виконання цього рішення слід поновити.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Заочне рішення Іванівського районного суду Одеської області від 18 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 19 жовтня 2017 року в частині задоволених позовних вимог  ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 41 414,00 грн майнової шкоди, 2 500,00 грн моральної шкоди та розподілу судових витрат залишити без змін.
Поновити виконання заочного рішення Іванівського районного суду Одеської області від 18 квітня 2016 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                              Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
В. І. Крат