ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 лютого 2020 року 	м.Дніпро	справа № 160/6930/19	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Баранник Н.П. (доповідач),
          суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року у справі № 160/6930/19 (суддя Кучма К.С.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання  протиправною та скасування  вимоги  Головного  управління  ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-885-54/427 від 13.02.2019 року на суму 18 276,72 грн. 
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 вересня         2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
          Із рішенням суду не погодився позивач та подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
          В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідачем не проведена перевірка, за результатами якої податковий орган мав би право сформувати податкову вимогу.
Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду не надходило.
          Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
          З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах доходів і зборів як фізична особа - підприємець. 
Вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2019 року ГУ ДФС у Дніпропетровській області позивачу було нараховано податкове зобов`язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 18276,72 грн. (а.с.10).
Не погодившись із вказаною вимогою №Ф-885-54/427 від 13.02.2019 року позивач оскаржив її до Державної фіскальної служби України.
Рішенням Державної фіскальної служби України від 08.07.2019 року №31389/6/99-99-11-05-02-15 вимогу про сплату боргу ГУ ДФС у Дніпропетровській області №Ф-885-54/427 від 13.02.2019 року залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення (а.с.11-12).
          Позивач, вважаючи вимогу протиправною, звернувся до суду з позовом про її скасування.
          Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, вказав, що оскаржена вимога є правомірною, та такою, що винесена з дотриманням норм чинного законодавства.
          Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
          Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"  (далі - Закон № 2464), платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування),   5   та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Отже, фізичні особи-підприємці які перебувають на загальній системі оподаткування мають обов`язок сплачувати внесок у розмірі, який встановлено законом, незалежно від отримання доходу (прибутку).
Відповідно до частини 5 статті 8 Закону № 2464, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
Частиною 2 статті 6 Закону № 2464, визначені обов`язки платника єдиного внеску, серед яких обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.
          Згідно з частиною 3 статі 9 Закону № 2464, обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Також, пунктом 10 розділу ІV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затвердженої наказом Міністерства  фінансів України  20.04.2015 року № 449 (далі - Інструкція) передбачено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органу доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.
          Порядок стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою  наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449.
          Відповідно до пункту 3 розділу VI вказаної Інструкції фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках: якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами; якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
          Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
          Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.
Пунктом 4 розділу VI Інструкції передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.
          Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується, у тому числі, на підставі даних інформаційної системи фіскального органу, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою, в свою чергу, є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.
          Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року в адміністративній справі № 826/11623/16.
Відповідно до даних інформаційної системи фіскального органу платника по єдиному внеску позивач ОСОБА_1 має заборгованість по сплаті єдиного внеску  станом на 13.02.2019 року у розмірі 18 276,72 грн.
Згідно з даними інформаційної системи орану доходів і зборів в інтегрованій картці платника податків (ІПН НОМЕР_1 ) відображено наступні не сплачені нарахування.
Нараховано розрахункову суму єдиного внеску за рік у сумі 8 448 грн., строк сплати до 09.02.2018 року, нарахування не сплачені;
-           1 квартал 2018 року у сумі 2 457,18 грн., строк сплати до 19.04.2018 року, нарахування не сплачені; 
-           2 квартал 2018 року у сумі 2 457,18 грн., строк сплати до 19.07.2018 року, нарахування не сплачені;
-           3 квартал 2018 року у сумі 2 457,18 грн., строк сплати до 19.10.2018 року, нарахування не сплачені;
-           4 квартал 2018 року у сумі 2 457,18 грн., строк сплати до 21.01.2019 року, нарахування не сплачені.
Таким чином, недоїмка у позивача виникла у зв`язку з нарахуванням органом доходів і зборів мінімального страхового внеску.
Згідно із зазначеним відповідачем розрахунком, мінімальна сума єдиного внеску для фізичних осіб - підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, у 2017 році  становила 704 грн. на місяць (3 200 грн. х 22%), у  2018 році -  819,06 грн. на місяць (3 723 грн. х 22%). Позивачу був нарахований єдиний внесок за 2017 рік у сумі 8 448 грн. (704 грн. х 12 місяців), та за 2018 - у сумі 9 828,72 грн. (819,06 грн. х 12 місяців).
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач обґрунтовано збільшив в інтегрованій картці позивача недоїмку з єдиного внеску за 2017 та 2018 роки на суму 18  276,72 грн., оскільки у разі перебування фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування, якою не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску. При цьому, сума єдиного внеску  не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.          
Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, лише дублюють доводи позовної заяви та не є обґрунтованими, оскільки спростовуються зазначеними вище нормами чинного законодавства. 
          З огляду на зазначене, порушення позивачем приписів податкового законодавства за вказаний вище період знайшло своє підтвердження, підстави для задоволення позовних вимог та скасування оскарженого рішення відсутні.
          Таким чином, рішення суду першої інстанції у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
          Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 вересня            2019 року у справі № 160/6930/19 - залишити без змін.

                    Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду в порядку та строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак