ПОСТАНОВА 
іменем України

20 лютого 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 1111/4908/12
провадження № 22-ц/4809/170/20 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменного О.А.,
за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи: 
позивач – Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
відповідачі –  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2  на заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 серпня 2012 року у складі судді Мягкого О.В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі по тексту ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивований тим, що 18 січня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» (далі по тексту ТОВ «Український промисловий банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №11/КВ-07, відповідно до якого банк надав останній кредитні кошти у сумі 71 060,00 доларів США на строк до 17 січня 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних. Виконання зобов`язання за кредитним договором було забезпечено договором поруки від 18 січня 2007 року, укладеним з ОСОБА_2 . На підставі договору про передачу активів та кредитних зобов`язань від 30 червня 2010 року ТОВ «Український промисловий банк» відступив ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за вказаними кредитним та забезпечувальним договорами. Позичальник ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором не виконувала належним чином, у зв`язку з чим станом на 20 січня 2012 року у неї виникла заборгованість у загальному розмірі 618353,15 грн. З огляду на викладене позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь вказану заборгованість та судові витрати у справі. 
Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від  28 серпня 2012 року позов задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь банку заборгованість у сумі 618600,81 грн. Вирішено питання судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до нього в повному обсязі. Зазначає, що про час та місце розгляду справи повідомлений не був, копію позовної заяви не отримував, оскільки з весни 2008 року по грудень 2015 року фактично проживав в АР Крим. Договір поруки з банком не укладав, підпис на договорі поруки, вчинений від його імені, йому не належить, про існування кредитного договору та договору поруки дізнався лише у січні 2016 року.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2  підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Позивач та відповідач ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Своїх представників не направили. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. 
Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності позивача та відповідача ОСОБА_1 на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що18 січня 2007 року  ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №11/КВ-07, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 71060,00 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 13,5 % річних строком на 120 місяців з повним поверненням кредиту до 17 січня 2017 року (т.1 а.с.8-16).
Того ж дня між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №11/Zпор-07, за умовами якого він поручився нести солідарну відповідальність за виконання кредитного договору ОСОБА_1 (т.1 а.с.17-18).
30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк», за участю Національного банку України, за реєстром №2258 нотаріально посвідчено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк» (т.1 а.с.25-29).
ОСОБА_1 умови кредитного договору від 18 січня 2007 року належним чином не виконувала, що стало підставою для звернення ПАТ «Дельта Банк» до суду про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість в сумі 618600,81 грн.
Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено порушення відповідачкою ОСОБА_1 передбаченого договором обов`язку погашення заборгованості в сумі 618600,81 грн., яка підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як поручителя, на користь банку.
Колегія суддів не може погодитись з висновком суду в частині стягнення боргу з ОСОБА_2 , як з поручителя, з таких підстав.
Судом апеляційної інстанції був досліджений висновок судової почеркознавчої експертизи №140, який міститься в матеріалах цивільної справи №404/814/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта банк», третя особа: ОСОБА_1 , про визнання договору поруки недійсним, проведеної 04 серпня 2016 року судовим експертом Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_3 , з якого убачається, що підпис, розташований у графі « ОСОБА_2 » колонки «ПОРУЧИТЕЛЬ» на лицевій стороні 2-го аркуша договору поруки від 18 січня 2007 року №11/Zпор-07, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» (Кредитор), в особі керуючого   Кіровоградською філією ТОВ» Укрпромбанк» Боднар В.І., та ОСОБА_2 (Поручитель), та ОСОБА_1 (Боржник), виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою ( т.2 а.с.59-65).
Також встановлено, що рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18 листопада 2016 року, в зазначеній цивільній справі № 404/814/16-ц, яке ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 07 лютого 2017 року та постановою Верховного Суду від 11 липня 2018 року було залишено без змін, позов ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору поруки недійсним задоволено та визнано недійсним договір поруки від 18 січня 2007 року №11/Zпор-07, укладений між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 .
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Колегія суддів вважає, що даний висновок судової почеркознавчої експертизи №140 від 04 серпня 2016 року експерта Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Босової О.П., відповідно до вимог ст.ст. 77-78 ЦПК України, є належним та допустимим доказом по даній цивільній справі.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 207 ЦК України  правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 202 ЦК України).
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.1,3 ст. 203 ЦК України).
Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу .
Відповідно до ст. 626, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 209 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Наведене свідчить про те, що у ОСОБА_2 не виникло зобов`язань перед позивачем на підставі договору поруки від 18 січня 2007 року №11/Zпор-07, оскільки зазначений договір він не підписував, що свідчить про відсутність волі ОСОБА_2 на його укладення.
Враховуючи те, що за результатами судової почеркознавчої експертизи було надано мотивований висновок про те, що ОСОБА_2 договір поруки не підписував, крім того, позивачем не надано жодного доказу на спростування висновку експертизи та доводів апеляційної скарги, а тому підстави для задоволення вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_2  відсутні.
За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , як з поручителя, не відповідають обставинам справи. Зазначене призвело до неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин, що відповідно до вимог п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову. 

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
Заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 серпня 2012 рокув частині стягнення заборгованості за кредитним договором та судового збору з ОСОБА_2 скасувати.
У позові Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судового збору відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26 лютого 2020 року.

Головуючий суддя         О.І. Чельник

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний