Справа № 128/1839/17
Провадження № 22-ц/801/288/2020
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року	Справа № 128/1839/17	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),
суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,
з участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 листопада 2019 року, постановлене у складі судді Ганкіної І.А., в залі суду,

встановив:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності.
Позовні вимоги мотивовано тим, що в період часу з 1998 року по січень 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Рішенням Пултівецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 19.04.2007 року було надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 06.12.2007 року. За час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, він разом з ОСОБА_2 власними силами та за їх спільні кошти збудували житловий будинок з господарським будівлями та спорудами. Описані вище обставини були дослідженні та встановлені Вінницьким районним судом Вінницької області під час розгляду цивільної справи № 128/2705/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільної сумісної власності. За результатами розгляду вказаної справи 22 серпня 2014 року судом було ухвалено рішення, яке набуло законної сили 08.10.2014 року. Даним рішенням за позивачем було визнано право власності на Ѕ частку будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Обставини та факти встановлені рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22.08.2014 року по справі № 128/2705/13-ц, є беззаперечними та такими, що не підлягають доказуванню під час розгляду даного позову. Позивачем зазначено, що на даний час будівництво вказаного будинку закінчено та згідно Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 30.01.2017 року до складу вказаного вище житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами входять: - житловий будинок літ. «А», площею 121,5 кв. м., який складається з: коридору 1-1, площею 13,8 кв. м.; кімнати 1-2, площею 16,0 кв. м.; кухні 1-3, площею 9,9 кв. м.; кімнати 1-4, площею 12,0 кв. м.; кімнати 1-5, площею 18,3 кв. м.; гаражу 1-6, площею 27,3 кв. м.; - погріб літ. «п/а», площею 33,3 кв. м.; - прибудова літ. «а», площею 11,8 кв. м.; - ганок, площею 12,5 кв. м.; - гараж літ. «Б», площею 31,7 кв. м.; - сарай літ. «б», площею 21,0 кв. м.; - убиральня – літній душ літ. «В», площею 4,4 кв. м.; - криниця літ. «№ 1», площею 26,4 кв. м.; - огорожа літ. «№ 2», площею 76,4 кв. м.; - фундамент під огорожу літ. «№ 3», площею 37,3 кв. м.; - вигрібна яма літ. «о/я», площею 1 кв. м. 
Позивачем вказано, що він як співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, тому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 просив: визнати об`єктом незавершеного будівництва, збудований ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та виділити йому в натурі Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 25 листопада 2019 року позов задоволено частково.
Визнано незавершеним будівництвом житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 . 
Виділено ОСОБА_1 Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , за першим варіантом висновку експерта №449 від 25.04.2019 року, а саме по житловому будинку, під літерою «А»: загальною площею 48,7 кв.м.: – частину коридору 1-1, площею 3,0 кв.м., кімнату 1-5, площею 18,3 кв.м., гараж 1-6, площею 27,3 кв.м., вартістю 51 224,4 грн., погріб «п/А», вартістю 25 361 грн., ганок, площею 6,6 кв.м., вартістю 901,3 грн., сарай літера «б», вартістю 8 512 грн., 1/2 частину криниці №1, вартістю 6 812,5 грн., 1/2 частину огорожі №2, вартістю 4 500,5 грн., 1/2 частину фундаменту під огорожу, вартістю 9 448,5 грн., всього на суму 106 760,2 грн. з часткою в 50/100. 
В решті позову відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погодившись із вказаним рішенням суду,  ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу вказуючи, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зокрема у апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що будинок не придатний для проживання, є незакінчений будівництвом та не підлягає поділу.
У апеляційній скарзі  ОСОБА_2 просить рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні з позовних вимог відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений термін позивачем не надано.
В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені в ній обставини.
ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість рішення суду.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.
Так, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22.08.2014 року, яке набуло законної сили 08.10.2014 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільної сумісної власності, встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по січень 2013 року; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 ; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено (т.1, а.с.5-7).
Рішенням Пултівецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 19.04.2007 року було надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку від 06.12.2007 року (т. 1 а.с.8).
Згідно Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 30.01.2017 року до складу вказаного вище житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами входять: - житловий будинок літ. «А», площею 121,5 кв. м., який складається з: коридору 1-1, площею 13,8 кв. м.; кімнати 1-2, площею 16,0 кв. м.; кухні 1-3, площею 9,9 кв. м.; кімнати 1-4, площею 12,0 кв. м.; кімнати 1-5, площею 18,3 кв. м.; гаражу 1-6, площею 27,3 кв. м.; - погріб літ. «п/а», площею 33,3 кв. м.; - прибудова літ. «а», площею 11,8 кв. м.; - ганок, площею 12,5 кв. м.; - гараж літ. «Б», площею 31,7 кв. м.; - сарай літ. «б», площею 21,0 кв. м.; - убиральня – літній душ літ. «В», площею 4,4 кв. м.; - криниця літ. «№ 1», площею 26,4 кв. м.; - огорожа літ. «№ 2», площею 76,4 кв. м.; - фундамент під огорожу літ. «№ 3», площею 37,3 кв. м.; - вигрібна яма літ. «о/я», площею 1 кв. м. 
Відповідно до довідки № 1097 від 07.08.2017 року виданої Пултівецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; на даній земельній ділянці знаходиться житловий будинок, будівництво якого станом на 05.08.2017 року, ще не завершене і тому будинок не придатний до проживання; гр. ОСОБА_2 та члени її сім`ї в даному будинку не зареєстровані та не проживають (т. 1 а.с. 72). 
Згідно висновку експерта № 449 від 25 квітня 2019 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи: ступінь готовності незавершеного будівництвом житлового будинку домоволодіння АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га станом на час проведення дослідження становить 69 %; станом на час проведення дослідження незавершеного будівництвом житлового будинку домоволодіння АДРЕСА_1 не готовий до експлуатації за його функціональним призначенням, експлуатація можлива при завершені будівельних та ремонтно-будівельних робіт; на розгляд суду пропонуються технічно можливі варіанти виділу ОСОБА_1 в натурі 1/2 частки об`єкту незавершеного будівництва: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 ‘(т. 1 а.с. 152-197). 
Відповідно до листа Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області від 18.09.2019 року, розподіл будинку за представленими варіантами в АДРЕСА_1 не можливий (т. 2 а.с.38).
Згідно листа Головного управління ДСНС України у Вінницькій області від 16.09.2019 року, запропоновані варіанти 1 та 2 виділу в натурі Ѕ частки незавершеного будівництвом житлового будинку домоволодіння АДРЕСА_1 не суперечить вимогам нормативних актів з питань пожежної безпеки, однак розподіл вказаного будинку можливий виключно з дотриманням ДБН В.3.2-2-2009 «Реконструкція, ремонт реставрація об`єктів будівництва. Реконструкція та капітальні ремонти» (т. 2 а.с.39).
Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності.
В силу ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно із вимогами ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Предметами права власності може бути лише майно, яке складається з речей (стаття 179 ЦК України), сукупності речей та майнових прав (стаття 190 цього Кодексу).
Право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить тільки власникові (стаття 317 ЦК України).
До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
Як слідує із рішення Вінницького районного суду Вінницької області 22 серпня 2014 року будівництво будинку розпочато задовго до набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, яке вона отримала 06 грудня 2007 року.
Отже, будівництво будинку розпочато на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети.
Більше того, як встановлено судом апеляційної інстанції спірний будинок, а також господарські будівлі в експлуатацію не введені, вони побудовані без затвердження технічної документації на забудову земельної ділянки, дозвіл на початок будівельних робіт в установленому порядку не надавався та план забудови не затверджувався.
На час початку забудови земельної ділянки і до 10 липня 2001 року питання введення в експлуатацію нерухомого майна та виготовлення технічної документації на об`єкти нерухомого майна були врегульовані Інструкцією по технічній паспортизації жилих будинків державного і громадського фонду та фонду житлово-будівельних кооперативів у міській і сільській місцевостях, затвердженою наказом Держжитлокомунгоспу України від 31 грудня 1991 року № 136, а після 10 липня 2001 року - Інструкцією про порядок технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року № 582/5773. 
Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів також визначається постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 534 та іншими нормативними актами Кабінету Міністрів України та Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.
Оскільки будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_1 здійснено без дозволу на початок будівельних робіт та без затвердження технічної документації на забудову земельної ділянки, тому правові підстави для визнання об`єкта самочинного будівництва об`єктом незавершеного будівництва, відсутні.
Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Відповідно до ч. 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів враховує постанову Верховного Суду від 11 грудня 2019 року по справі №347/1836/15-ц у якій зазначено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.
Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22 серпня 2014 року вирішено спір про поділ майна подружжя та визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину будівельних матеріалів спірного будівництва. 
У постанові Верховного суду України від 07.09.2016 року на яку посилається суд першої інстанції також зазначено, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.
Оскільки сторони не надали доказів про те, що будівництво спірного будинку розпочато з дотриманням будівельних норм та правил, правові підстави для визнання цього об`єкту незавершеним будівництвом, відсутні. 
В свою чергу питання узаконення самочинного будівництва, зокрема будинків, збудованих в період з 05.08.1992 р. до 09.04.2015 р. врегульовано порядком проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженим наказом Міністерства Регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 03 липня 2018 року №158 і така можливість для сторін не втрачена. 
Отже, до зміни статусу об`єкта самочинного будівництва та прийняття його в експлуатацію питання про поділ та визнання права власності на Ѕ частини самочинного будівництва є передчасним.
Суд першої інстанції вищевказані обставини не врахував та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову. 
Крім цього суд першої інстанції задовольняючи позов частково, всупереч положенням ст. 71 Сімейного кодексу України, виділив позивачу Ѕ частину неподільних речей, зокрема Ѕ криниці, огорожі та фундаменту огорожі, що в свою чергу призводить до не можливості фактичного виконання такого рішення суду та не припиняє спір, а виводить його на новий рівень для сторін.
Звертається увага на те, що основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї головної функції - ухвалення обов`язкового рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися. 
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів отримання дозвільних документів на самочинне будівництво, а питання поділу будівельних матеріалів уже вирішено судом. 
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки, апеляційним судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі 1600 грн. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення. 
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку з господарськими спорудами об`єктом незавершеного будівництва, виділ у натурі 1/2 частки майна та визнання права власності на майно, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1600 грн. судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                          В.В. Оніщук 

Судді:                                                  С.Г. Копаничук

                                                                С.К. Медвецький