Справа № 344/14483/15-ц 
Провадження № 22-ц/4808/60/20 
Головуючий у 1 інстанції Польська М.В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої                   Пнівчук О.В.
                  суддів:                  Матківського Р.Й., Ясеновенко Л.В.
                  секретаря                  Бойчука Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 15 серпня 2016 року, в складі судді Польської М.В., по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
У вересні 2015 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги мотивував тим, що 14 квітня 2005 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № IFU0GF00000072, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 20 000 дол США на термін до 2025 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.
У зв`язку з невиконанням боржником кредитних зобов`язань станом на 24 червня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 24 768, 69 дол США, з яких 17499, 42 дол США заборгованість за тілом кредиту, 4377,67 дол США заборгованість за процентами за користування кредитом, 560,00 дол США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Посилаючись на умови кредитного договору, про право кредитора достроково стягнути кредитну заборгованість, а також на положення ст.ст. 526, 527, 1050,1054 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача 24 768, 69 дол США заборгованості за кредитним договором, що за курсом 21,52 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.06.2015 року становить 533022,21 грн та понесені судові витрати.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 серпня 2016 року позов ПАТ КБ «Приват Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № IFU0GF00000072 від 14 квітня 2005 року в сумі 22437,09 дол США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 24 червня 2015 року (курс 21,52 грн за 1 дол США) складає 482846 грн 18 коп та 50176 грн 03 коп пені, що в загальному розмірі складає 533022 грн 21 коп, а також судові витрати в розмірі 7995,33 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості, а тому наявні правові підстави для дострокового стягнення з останнього на користь банку кредитних коштів.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. 
Апелянт вказав, що судом першої інстанції не досліджено та не взято до уваги той факт, що на момент подання позову у позивача ПАТ КБ «Приват Банк» не було права вимоги щодо кредитних зобов`язань за спірним кредитним договором, оскільки 19 лютого 2007 року ЗАТ КБ «Приват Банк» як продавець та компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» як покупець уклали договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, в тому числі і щодо кредитного договору № IFU0GF00000072 від 14 квітня 2005 року.
В ході розгляду справи ПАТ КБ «Приват Банк» надав суду договір відступлення права вимоги, укладений 14 квітня 2016 року між компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс» №1 ПІ-ЕЛ-Сі» як продавцем та ПАТ КБ «Приват Банк», як покупцем згідно якого ПАТ КБ «Приват Банк» знову набув права вимоги по зобов`язаннях за спірним кредитним договором.
Посилаючись на положення ст.3 ЦПК України, апелянт вважає що на момент звернення до суду із даним позовом ПАТ КБ «Приват Банк» не мав права вимоги, а отже був неналежним позивачем. Крім того, після укладення 14 квітня 2016 року договору про відступлення права вимоги його як боржника не повідомили про даний факт.
Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «Приват Банк» відмовити.
Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Івано-Франківського міського суду від 15 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. В позові ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 24768,69 дол США, що складало на 24 червня 2015 року 533 022 грн 21 коп відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року  частково задоволено касаційну скаргу АТ КБ «Приват Банк», рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2017 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постанова суду мотивована тим, що підстави вважати, що на час вирішення спору по суті у АТ КБ «Приват Банк» було відсутнє право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 14 квітня 2015 року № IFU0GF00000072 відсутні.
У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів. 
Представник ПАТ КБ «Приват Банк» Рокетська С.В. в судове засідання 13 січня 2020 року не з`явилася, подала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з відпусткою, однак беручи до уваги що у судовому засіданні 26 грудня 2019 року представник банку заперечила доводи апеляційної скарги та надала суду свої пояснення, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а також що дата наступного судового засідання була узгоджена з представником банку, колегія суддів дійшла висновку про завершення розгляду справи за відсутності представника ПАТ КБ «Приватбанк». 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до положень ч.1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із що відповідач ОСОБА_1 неналежно виконував кредитні зобов`язання, що є підставою для дострокового стягнення з останнього кредитних коштів.
Відповідно до ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК України (чинної станом на час ухвалення рішення), законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Наведеним вимогам закону рішення суду не відповідає.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (чинної станом на час звернення позивача з позовом до суду)  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Тому, при розгляді справи суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Як убачається з матеріалів справи 14.04.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (попередньо ЗАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № IFU0GF00000072, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти шляхом: надання готівки через касу на строк до 05.04.2025 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 25 600 доларів США на придбання житла у сумі 20 000 доларів США і на оплату страхових платежів у сумі 5600 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією в розмірі 0,14% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати (а.с.10-11).
Згідно копії ордера-розпорядження №1 від 15.04.20105 року на видачу позики за вищевказаним кредитним договором було направлено 20 000 доларів США (а.с.12).
Як встановлено матеріалами справи, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом про стягнення боргу в свою користь 29 вересня 2015 року.
Банк як позивач посилався на те, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором перед банком станом на 24 червня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 24 768,69 дол. США, що складається з процентів, комісії та пені.
На підтвердження позову банк надав відповідний розрахунок заборгованості, копії кредитного договору, ордер-розпорядження, копію банківської ліцензії, копію статуту (а.с.4-17).
Разом з тим, судом встановлено що 19.02.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (продавцем) та компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» (покупцем) укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, в тому числі і щодо кредитного договору № IFU0GF00000072 від 14.04.2005 року щодо зобов`язань ОСОБА_1 , (а.с.48-87)
Зі змісту даного договору вбачається, що покупна ціна за договором становить 180 мільйонів доларів США, поняття «права вимоги за кредитами» означає всі права вимоги, існуючі або майбутні, чинні або ті, що виникають під умовою, продавця як кредитора до позичальника щодо сплати основної суми, процентів та всіх інших платежів за кредитом. Для уникнення сумнівів, права вимоги за кредитами включають будь-які та всі права щодо використання засобів захисту прав кредитора за кредитами стосовно погашення позичальниками будь-яких та всіх їх зобов`язань за кредитами.
Відповідно до п.2.3 Договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 19 лютого 2007 року сторони домовилися, відповідно до ст.656 ЦК України, що до цього договору застосовуються положення, що регулюють операції купівлі-продажу прав вимоги. Намір сторін не полягає в тому, щоб цей договір передбачав або щоб документував операцію факторингу, або щоб відступлення основних іпотечних активів за цим договором здійснювалася шляхом факторингу або становило частину операції факторингу.
23 лютого 2007 року «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» надіслано ОСОБА_1 повідомлення про відступлення, у якому повідомило, що внаслідок відступлення прав вимоги кредитора - «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» є єдиним власником усіх прав вимоги за Кредитними документами (а.с. 86 т.1).
Згідно ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора, у відповідності до ст. 514 ЦК України, переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, 19.02.2007 року ЗАТ КБ «Приватбанк» продав (відступив) свої права за договором про іпотечні кредити на користь іноземної компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» та з цієї дати всі права вимоги належать новому кредитору, а в банку відповідно такі права відсутні.
У матеріалах справи наявна копія договору викупу (відступлення) прав вимоги від 14.04.2016 року, укладеного між «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» (в якості продавця) та ПАТ КБ «ПриватБанк» (покупця) і «ТМФ Трасті Лімітед» (в якості довірчого управителя), за яким продавець погоджується продати, а покупець - купити відповідні основні іпотечні активи згідно з Переліком активів вартістю 212 746 107,98 грн., що означає сукупну вартість обєктів майна за відповідними іпотеками, зазначеними у цьому Переліку.
За умовами вказаного договору - оскільки покупець - ПАТ КБ «ПриватБанк» випустив Облігації забезпечені Житловою Іпотекою, що підлягають погашенню у грудні 2031 року, продавець -«Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» бажає продати Відповідні Основні Іпотечні Активи за оплату Ціни Викупу, а умовах викладених у цьому договорі.
Відповідно до п.1.1 Договору відступлення «Відповідні Іпотечні Активи» означає відповідні права вимоги за кредитами, права вимоги за іпотеками та права вимоги за договорами страхування, які стосуються кредитів, іпотек та договорів страхування згідно з переліком у Додатку 1.
У Переліку придбаних активів за №1172 зазначено позичальника ОСОБА_1 та придбані вимоги за кредитним договором, договором іпотеки та договором страхування (а.с. 115 т.1). 
Таким чином станом на час подання позову у вересні 2015 року у ПАТ КБ «Приватбанк» було відсутнє право вимоги за кредитним договором укладеним 14.04.2005 року між банком та ОСОБА_1 , оскільки таке право належало іноземній компанії -«Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі».
Заміна сторони у справі не проводилась, таке клопотання сторонами не заявлялось. 
Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України (чинної станом на час ухвалення рішення) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог. При цьому особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Вийти за межі позовних вимог суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом, і з дотриманням загальних засад цивільного судочинства.
З матеріалів справи вбачається, що банк у ході розгляду даної справи підставу свого позову не змінював, судом жодних процесуальних рішень щодо заміни кредитора не ухвалювалось, тому колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що через повторне відступлення прав вимоги 14 квітня 2016 року компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором банк є належним позивачем у справі, що і потягло за собою невірний висновок про задоволення позову.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 12.12.2018 року у справі №1111/6765/12, від 18.07.2019 року у справі № 6236/488/17, від 23.10.2019 року у справі №161/10757/15-ц.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно зясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому відповідно до положень ст. 376 ЦПК України - рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 15 серпня 2016 року скасувати та постановити нове рішення.
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № IFU0GF00000072 від 14.04.2005 року – відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у сумі 8794 грн .
Постанова набирає законної сили з часу її прийняття, однак може бути оскаржена  безпосередньо  до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 16 січня 2020 року.

Головуюча                                                                     О.В. Пнівчук
Судді:                                                                       Р.Й. Матківський
Л.В. Ясеновенко