ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/831/20 Справа № 175/204/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ребров С. О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року                                                                м. Дніпро
       
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
за участю секретаря судового засідання – Літвінової А.Г.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2019 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області та скасування постанов,- 

                                В С Т А Н О В И Л А:

15.02.2019 ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, в якій просить: визнати дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області щодо відкриття від 24.12.2015 року виконавчого провадження №49720358 незаконними; постанову про відкриття провадження №49720358 від 24.12.2015 року винесену державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області скасувати; визнати дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області у виконавчому провадженні №49720358 – незаконними та скасувати: постанову про арешт майна боржника від 24.12.2015 року, постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження від 04.01.2016 року, постанову про стягнення виконавчого збору від 05.01.2016 року, постанову про арешт майна боржника від 10.03.2016 року, постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 10.03.2016 року, постанову про розшук майна боржника від 10.03.2016 року, постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні від 10.08.2016 року, постанову про зняття арешту з майна від 21.11.2016 року, постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 23.11.2016 року, постанову про поновлення вчинення виконавчих дій від 31.05.2018 року, постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.06.2018 року; постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 11.07.2018 року; постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 11.07.2018 року, акт про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу від 11.07.2018 року, постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 30.08.2018 року, постанову про розшук майна боржника від 11.02.2019 року.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2019 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області та скасування частини постанов від 24.12.2015 року, 04.01.2016 року, 05.01.2016 року та 10.03.2016 року — залишено без розгляду. В задоволені іншої частини скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області та скасування постанов – відмовлено. 
Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та задовольнити вимоги скарги.
Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження №49720358 з виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08.08.2015 року, ухваленого у цивільній справі №175/204/15, про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 120000 доларів США (сто двадцять тисяч доларів США), що в гривневому еквіваленті складає 2604000 грн. (два міліонна шістсот чотири тисячі), 69558,90 (шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім гривень дев`яносто копійок) трьох процентів річних та судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн.
В поданій 15.02.2019 року скарзі на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області заявниця зазначає, що про бездіяльність їй стало відомо 07.02.2019 року, що підтверджується відміткою на заяві про ознайомлення із матеріалами даного виконавчого провадження.
Однак, як вбачається з інформаційного запиту представника Караченцевої А.В. від 28.03.2016 року, ОСОБА_3 з матеріалами виконавчого провадження ознайомився 05.04.2016 року (Т-2, а.с.197).
Враховуючи пропуск строку подання скарги на постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 24.12.2015 року, про арешт майна боржника від 24.12.2015 року, про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження від 04.01.2016 року, про стягнення виконавчого збору від 05.01.2016 року, про арешт майна боржника від 10.03.2016 року, про зупинення вчинення виконавчих дій від 10.03.2016 року, про розшук майна боржника від 10.03.2016 року та відсутність клопотання про поновлення такого процесуального строку, суд першої інстанції залишив в цій частині скаргу без розгляду відповідно до ст.126 ЦПК України.
Відмовляючи в задоволені скарги в частині скасування постанов про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні від 10.08.2016 року, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 23.11.2016 року, про опис та арешт майна (коштів) боржника від 11.07.2018 року та постанову про розшук майна боржника від 11.02.2019 року, суд виходив із того, що в порушення ч. 1, 4 ст.83 ЦПК України заявником не надано доказів щодо наявності вищевказаних постанов, що позбавляє суд можливості оцінити дії органу державної виконавчої служби.
Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції. 
Частина 2 ст. 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Процесуальне законодавство, а саме ст. 447, 448 ЦПК України встановлює, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», згідно із ч.1 ст. 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
За нормами ст. 126 ЦПК України, згідно якої, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом; документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, ч. 1, 2 ст. 449 ЦПК України, яка визначає, що скаргу може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Матеріалами справи підтверджено, що представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 з матеріалами виконавчого провадження ознайомився 05.04.2016 року (том 2, а.с.197), що спростовує доводи апеляційної скарги, що про існування постанови про відкриття виконавчого провадження скаржниці стало відомо лише 07 лютого 2019 року.
Факт направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.12.2015 підтверджується також супровідним листом ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції в Дніпропетровській області від 24.12.2015 №В8/24092 (том 6 а.с.123), журналом реєстрації вихідної кореспонденції ВДВС Дніпропетровського РУЮ (том 6 а.с.124-126).
Вимоги щодо скасування інших постанов про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні від 10.08.2016 року, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 23.11.2016 року, про опис та арешт майна (коштів) боржника від 11.07.2018 року та постанову про розшук майна боржника від 11.02.2019 року, ґрунтуються на ненаправлені боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, що було спростовано в ході розгляду справи, а тому не підлягають задоволенню. 
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було всебічно досліджено обставини справи, правовідносини, що склалися між сторонами та їм надана належна правова оцінка.
Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням власних коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, але не спростовує висновків суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення. 
       Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2019 року — залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
       
Судді: