Постанова
Іменем України
 
11 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 761/21252/13-ц
 
провадження № 61-34281св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,             Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Білич І. М., Вербової І. М., Поліщук Н. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Укрсоцбанк»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Позовна заява мотивована тим, що 07 серпня 2008 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 700/711414-КV, відповідно до якого банк надав останньому у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 500 000 доларів США, з погашенням кредиту відповідно до графіку та кінцевим терміном погашення заборгованості до 26 серпня 2018 року на умовах визначених договором кредиту.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки від 27 серпня 2008 року, відповідно до якого в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 232,10 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак, через неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за вказаним договором, станом на 16 липня 2013 року, виникла заборгованість, яка становить 639 187,95 доларів США, що еквівалентно 5 109 029,27 грн, та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 469 847,19 доларів США, що еквівалентно 3 755 488,59 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 169 340,76 доларів США, що еквівалентно 1 353 540, 68 грн.
Ураховуючи наведене, ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд: у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 700/711414-КV від 27 серпня 2008 року у розмірі 639 187,95 доларів США, що станом на 16 липня                  2013 року за курсом Національного банку України (далі - НБУ) складає 5 109 029,27 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 232,1 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на праві приватної власності; визначити способом звернення стягнення реалізацію предмета іпотеки (вказаної квартири) через прилюдні торги; встановити початкову ціну реалізації предмета іпотеки (вказаної квартири) не менше, ніж 6 762 937 грн, яка встановлена в договорі іпотеки.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій 
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2013 року у складі судді Сіромашенко Н. В. позов ПАТ «Укрсоцбанк»задоволено. 
У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором                            № 700/711414-КV від 27 серпня 2008 року у розмірі 639 187,95 доларів США, що станом на 16 липня 2013 року за курсом НБУ складає 5 109 029,71 грн, відповідно до договору іпотеки звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 .
Визначено способом звернення стягнення реалізацію предмета іпотеки (вказаної квартири) через прилюдні торги. 
Встановлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки (вказаної квартири) не менше, ніж 6 762 937 грн, яка встановлена в договорі іпотеки. Вирішено питання про судові витрати. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк виконав свій обов`язок за договором від 07 серпня 2008 року, надавши ОСОБА_1 кошти у кредит, а останній не виконує належно свої зобов`язання з повернення кредиту, у зв`язку із чим у нього виникла заявлена банком заборгованість, тому є підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, з метою погашення цієї заборгованості.
 
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2013 року змінено в частині визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів. 
Встановлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки ? квартири АДРЕСА_1 на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
У іншій частині рішення залишено без змін.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , задоволено частково.
Рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року апеляційну скаргу       ОСОБА_1  задоволено частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2013 року змінено в частині визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів та викладено рішення в цій частині в наступній редакції:
Встановлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки - квартири        АДРЕСА_1 загальною площею 232,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна - 17 360 000 грн.
В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва                від 20 грудня 2013 року залишено без змін.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте вказав неправильну початкову ціну продажу предмета іпотеки, яка не відповідає ринковій вартості квартири. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,                                          ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали оцінку співмірності розміру заборгованості з вартістю іпотечного майна, який є значно вищим.
Вказує, що суди не врахували, що вартість майна боржника є достатньою для задоволення вимог банку, тому необхідності звернення стягнення на предмет іпотеки немає.
 
Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У червні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу   Лідовцю Р. А.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
  
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1  задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Оскаржуване рішення апеляційного суду, як і рішення районного суду в незміненій після апеляційного перегляду частині, ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).
 
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).
 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
 
Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
 
Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. 
 
Встановивши, що ПАТ «Укрсоцбанк» виконав свій обов`язок за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 07 серпня 2008 року, надавши ОСОБА_1 кошти у кредит, а останній не виконує належно свої зобов`язання з повернення кредиту, у зв`язку із чим у нього виникла заявлена банком заборгованість, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що є підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, з метою погашення цієї заборгованості.
При цьому, апеляційний суд змінив рішення районного суду в частині визначення початкової ціни продажу предмету іпотеки, визначивши її на рівні ринкової вартості іпотечного майна. 
 
Доводи касаційної скарги з посиланням на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованими, оскільки суд апеляційної інстанції, при новому розгляді справи (після скасування попереднього рішення судом касаційної інстанції та направлення справи на новий розгляд) на виконання вимог частини четвертої статті 338 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судами, врахував усі висновки та мотиви, які стали підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції, та виконав усі вказівки суду касаційної інстанції.
 
Доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість його рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Р. А. Лідовець
І. А. Воробйова
Ю. В. Черняк