ПОСТАНОВА
Іменем України

04 грудня 2019 року 
Київ
справа №2а-9853/10/1570
адміністративне провадження №К/9901/10694/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н. А.,
суддів -                                                         Бевзенка В. М., 
                                                                 Шевцової Н. В.,
розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2016 року (головуючий суддя - Свида Л.І.)
та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2016 року (головуючий суддя - Димерлій О.О., судді - Домусчі С.Д., Єщенко О.В.) 
у справі № 2а-9853/10/1570
за позовом  ОСОБА_1 
до Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, 
третя особа на стороні відповідача - Відділ освіти Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області 
про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії, -
в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2010 року ОСОБА_1 (далі - позивач, скаржник, ОСОБА_1 ) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області (далі - відповідач, Татарбунарська РДА), третя особа на стороні відповідача - Відділ освіти Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області (далі - третя особа, Відділ освіти) в якому, з урахуванням уточнень, просив:
визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області №65/к-2010 від 14 вересня 2010 року « Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу освіти Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області» ;
зобов`язати Татарбунарську районну державну адміністрацію Одеської області внести відповідні зміни про скасування розпорядження про звільнення до трудової книжки ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2011 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області про скасування розпорядження про його звільнення, поновлення його на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу було відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2011 року залишено без змін.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 грудня 2015 року постанову Одеського окружного адміністративного суду та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду по цій справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд, оскільки судами не було з`ясовано в чому конкретно полягали порушення позивача, які стали підставою для його звільнення, які дії, або бездіяльність він вчинив, не встановлена ступень тяжкості вчиненого правопорушення, наказ про звільнення не вмотивований та не містить відомостей щодо конкретних дій, які призвели до негативних наслідків, судами не надана оцінка судовому рішенню щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та судами не надана оцінка положенням ч. 3 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», незважаючи на те, що позивач був депутатом районної ради.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, третя особа на стороні відповідача - Відділ освіти Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області №65/к-2010 від 14 вересня 2010 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу освіти Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області», зобов`язання Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_1 про скасування розпорядження про звільнення - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області №65/к-2010 від 14 вересня 2010 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу освіти Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області».

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Задовольняючи частково вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні будь-які докази, які б спростовували виявлені в акті КРУ порушення фінансової дисципліни. Позивач, перебуваючи на посаді начальника Відділу освіти Татарбунарської районної державної адміністрації частково погоджувався з виявленими порушеннями, про що зазначав в листі №528 від 13.09.2010 року та в поясненнях №548 від 14.09.2010 року. Оскільки ревізією КРУ виявлені порушення відділом освіти районної державної адміністрації Одеської області фінансової дисципліни, а позивач безпосередньо відповідає за роботу відділу, керує відділом, забезпечує виконання покладених на відділ завдань, розпоряджається бюджетними коштами в межах своєї компетенції, тощо, суд вважає що в даному випадку позивач, як начальник відділу, несе відповідальність за ті порушення, які виявлені органами КРУ в частині не належного керівництва відділу, контролю за розпорядженням бюджетними коштами, тобто, дотриманням фінансової дисципліни. Одеський окружний адміністративний суд встановив, що позивач допустив одноразове грубе порушення трудових обов`язків, як керівник структурного підрозділу Адміністрації, що виявлено під час проведення ревізії КРУ, висновки якої не спростовані та підтверджуються матеріалами справи.
Посилання позивача на те, що рішення Головного КРУ України отримано вже після його звільнення, а тому звільнення відбулося за відсутності встановлених порушень фінансової дисципліни, суд відхилив, оскільки, зазначені обставини не спростовують факт порушень та вони підтверджені органами КРУ. Щодо посилань представника позивача на пропущення строку притягнення позивача до відповідальності, суд встановив, що позивач з 04 серпня 2010 по 11 вересня 2010 хворів та перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності. Суд першої інстанції надав оцінку тій обставині, що рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 вересня 2010, яким його визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164-14 КУпАП, та вказав на те, що протокол, який розглядався стосовно позивача був складений за матеріалами ревізії КРУ, і стосувався висновків, які зроблені органами КРУ в акті від 29 червня 2010. Оскільки, апеляційним судом скасоване зазначене рішення суду в зв`язку із закінченням строків накладення стягнення, а не за відсутністю складу правопорушення, не застосування адміністративного стягнення не свідчить про відсутність цих порушень. За таких обставин, Одеський окружний адміністративний суд зробив висновок, що у відповідача були всі підстави для звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України. Одночасно, суд дійшов висновку про порушення Адміністрацією процедури звільнення позивача з посади, так як одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівника підприємства має бути чітко зазначене та письмово зафіксоване. Наказ має бути вмотивований та містити відомості щодо конкретних дій або бездіяльності позивача, що призвели до негативних наслідків та свідчать про грубе порушення трудового законодавства. Проте, зазначені обставини не визначені в жодному документі, складеному Адміністрацією за процедурою звільнення позивача. Крім того, Державною адміністрацією, як то передбачено ч. 3 ст. 33 Закону України "Про статус депутатів міських рад", не попереджено позивача в порядку, встановленому законом про його звільнення та не повідомлено місцеву раду про таке попередження, що є порушенням порядку звільнення особи, яка є депутатом міської ради.
Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2016 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, третя особа на стороні відповідача Відділ освіти Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії - без змін. 
Суд апеляційної інстанції визнав правильним та таким, що базується на досліджених в судовому засіданні доказах, висновок Одеського окружного адміністративного суду про те, що позивач допустив одноразове грубе порушення трудових обов`язків, як керівник структурного підрозділу Адміністрації. Тому, його звільнення за п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України вважав вірним. Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначив про неможливість задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , і за відсутності процесуальних підстав, оскільки можливість зміни судового рішення шляхом виключення з тексту постанови суду деяких висновків - ст. 201 КАС України не передбачена.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
18 липня 2016 року на адресу суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2016 року, в якій скаржник, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2016 року та змінити мотивувальну частину постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2016 року, шляхом виключення з постанови суду висновку про те, що позивач допустив одноразове грубе порушення трудових обов`язків.
В обґрунтування поданої касаційної скарги ОСОБА_1 вказує на те, що суди першої та апеляційної інстанцій, в порушення принципу індивідуальності юридичної відповідальності, дійшли помилкового висновку про допущення позивачем одноразового грубого порушення трудових обов`язків. Так судами не зазначено який проступок вчинено позивачем і що саме ним при цьому порушено, а тільки зазначено загальна та абстрактна фраза, що містить твердження про можливі порушення з боку позивача, без посилання на посадову інструкцію або нормативно - правовий акт.  
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 липня 2016 року відкрито касаційне провадження за даною касаційною скаргою.
23 серпня 2016 року на адресу суду касаційної інстанції надійшло заперечення відповідача на подану касаційну скаргу, в яких Татарбунарська РДА просить залишити рішення судів попередніх інстанцій - без змін, а подану касаційну скаргу - без задоволення.
Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року зазначену касаційну скаргу призначено до касаційного розгляду 

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Розпорядженням голови Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області №65/к-2010 від 14 вересня 2010 року ОСОБА_1 звільнений з посади начальника відділу освіти Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків - порушення фінансової дисципліни.    
Зазначене розпорядження винесено на підставі доповідної записки першого заступника голови Татарбунарської районної державної адміністрації Чиханцова A.M. від 13.09.2010 року про те, що контрольно-ревізійним відділом в Татарбунарському районі з 23 березня 2010 по 21 червня 2010 проведена ревізія фінансово-господарської діяльності відділу освіти Татарбунарської райдержадміністрації за період з 01 червня 2008 по закінчений звітний період 2010. За результатами ревізії складено акт №470-15/24 від 29 червня 2010.
За результатами ревізії встановлені порушення відділом освіти Татарбунарської райдержадміністрації фінансової дисципліни та встановлені збитки на суму 2 млн. 845 тис. 770 грн., інших порушень стосовно закупівель на суму 1 млн. 396 тис. 425 грн.
Відділ освіти Татарбунарської районної державної адміністрації не погодився з висновками КРУ та подав заперечення на акт, які були розглянуті та КРУ в Одеській області направлені 27 липня 2010 висновки, в яких частково заперечення прийняті.
Відділ освіти Татарбунарської районної державної адміністрації не погодився з частковим задоволенням заперечень та подав заперечення на акт до Головного КРУ України 09 серпня 2010, проте листом №03-16/1042 від 16 вересня 2010 відділ освіти повідомлено про те, що заперечення Головним КРУ України відхилені.
Окрім того, судом першої інстанції досліджено матеріали перевірки прокуратури Татарбунарського району законності видання розпорядження голови райдержадміністрації від 14 вересня 2010 року № 65/к-2010 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу освіти райдержадміністрації", де встановлено, що розпорядження видано у відповідності до трудового законодавства. За результатами перевірки прокуратурою внесено подання про усунення порушень законодавства при закупівлі товарів, робіт та послуг за державні кошти, причин та умов, які сприяють вказаним порушенням, в діяльності відділу освіти Татарбунарської районної державної адміністрації від 13 січня 2011 р. № 66 .
У зазначеному поданні прокуратури зазначено, що договори укладалися ОСОБА_1 в один день, стосовно одного предмета закупівлі - продуктів харчування, і на суми, які не перевищують 100 тис. грн. в одному договорі, з чого можна зробити висновок, що договори укладалися з метою за будь-яких умов уникнути проведення процедури відкритих торгів (при закупівлі товарів на суму до 100 тис. грн. тендерна процедура не проводиться) та надати незаконні переваги одному учаснику.
Ревізією використання бюджетних коштів на придбання продуктів харчування встановлено, що поставка ТОВ "ЕКОСВІТ ВВР" відділу освіти продуктів харчування за вказаними договорами здійснювалась з 26.05.2010 року по 30.08.2010 року та всього було отримано продуктів харчування на загальну суму 216193,14 грн.
Проведеним порівнянням цін на продукти харчування на дату отримання згідно накладних з діючими середніми роздрібними цінами на відповідні продукти харчування в торговій мережі Татарбунарського району, наданих відділом економіки Татарбунарської РДА встановлено, що ціни на продукти харчування, поставлених ТОВ "ЕКОСВІТ ВВР" відділу освіти значно перевищували середні роздрібні ціни на відповідні продукти харчування. В результаті придбання продуктів харчування відділом освіти за вказаними договорами за завищеними цінами в зрівнянні з цінами, діючими у торговій мережі Татарбунарського району розрахункова сума збитків становить 49470,8 грн.
Контролюючим органом зроблено висновок про те, що порушення закону стали можливими внаслідок неналежного відношення до виконання службових обов`язків з боку, зокрема, начальника відділу освіти Саржинського Р.В. та інших посадових осіб.
Суд також дослідив лист позивача від 13 вересня 2010 №528 на ім`я Голови Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, де позивачем частково було визнано факт наявності виявлених ревізією порушень та зазначено про їх часткове усунення та часткове відшкодування нанесених збитків. Суд першої інстанції визнав цей письмовий доказ, як такий, що спростовує твердження позивача про відсутність порушення з його боку фінансової дисципліни.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) 
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), тощо. 
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Суд касаційної інстанції (далі - Суд) наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відтак, враховуючи наведене, а також доводи касаційної скарги, рішення судів попередніх інстанцій підлягають перегляду в касаційному порядку лише в частині зміни мотивів задоволення позову.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
Суд зауважує, що на законодавчому рівні відсутні положення, що визначають поняття одноразового грубого порушення трудових обов`язків.
У справах цієї категорії суд, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, має виходити з характеру проступку, разовості чи системності, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.
За таких обставин, одноразове грубе порушення трудових обов`язків має оціночний характер та підлягає застосуванню як підстава звільнення за наявності певних законодавчо визначених умов.
Так, одноразове грубе порушення трудових обов`язків, як підстава розірвання трудового договору з ініціативи власника уповноваженого ним органу, має місце тоді, коли грубе порушення трудових обов`язків є одноразовим, а не тривалим і системним, що може бути підставою для звільнення за інших підстав. Під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі та вчиненою саме разово (одну дію або бездіяльність). Не можуть вважатися одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків тривалі в часі порушення, які мають систематичний та множинний характер.
З матеріалів справи вбачається, що причиною видання оспорюваного розпорядження про звільнення позивача є одноразове грубе порушення ним трудових обов`язків - порушення фінансової дисципліни. Однією з підстав винесеного розпорядження є доповідна записка заступника голови районної державної адміністрації Чиханцова А.М., в основу якої лягли результати ревізії фінансово - господарської діяльності Відділу освіти за період з 01.06.2008 по 01.03.2010, проведеної Контрольно - ревізійним відділом у Татарбунарському районі КРУ в Одеській області.
Відтак, Суд вважає хибними висновки судів попередніх інстанцій щодо законності звільнення позивача саме з підстав вчинення ними одноразового грубого порушення трудових обов`язків та наявності ознак даного проступку у діях ОСОБА_1 , оскільки порушення, зафіксовані в акті ревізії фінансово - господарської діяльності Відділу освіти, очолюваного позивачем, а саме -  порушення фінансової дисципліни, неефективне використання коштів, порушення законодавства про державні закупівлі, порядку ведення бухгалтерського обліку, складання фінансової звітності, її викривлення та недостовірність, мали місце протягом тривалого дворічного строку та не були вчинені одноразово.
Тому, Суд, не спростовуючи наявність порушень виявлених в ході проведення Контрольно - ревізійним відділом у Татарбунарському районі КРУ в Одеській області ревізії фінансово - господарської діяльності Відділу освіти за період з 01.06.2008 по 01.03.2010 та наявності вини позивача, водночас зазначає, що дані порушення фінансової дисципліни не можуть вважатися підставою для звільнення позивача саме за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а є причиною для накладення дисциплінарного стягнення чи розірвання трудового договору з інших, визначених законодавством підстав.
Вказана правова позиція знаходить своє відображення в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 813/851/16.
Таким чином, Суд вважає підставними доводи позивача про зміну рішень судів попередніх інстанцій в частині зміни їх мотивувальних частин щодо допущення ОСОБА_1 одноразового грубого порушення трудових обов`язків. 
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Відповідно до частини 1 статті 351 КАС України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Приписами частини 3 статті 351 КАС України визначено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 
Згідно частини 4 статті 351 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.    
Решта позовних вимог не оспорюється позивачем, а відтак не є предметом касаційного перегляду.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково .
Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2016 року змінити в частині мотивів з врахуванням позиції, викладеній у постанові Верховного Суду.
В решті постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2016 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.
Головуючий суддя                                                                                Н.А. Данилевич          
Судді                                                                                                     В. М. Бевзенко 
                                                                                                    Н. В. Шевцова