ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 398/3708/19(2-а/398/112/19)	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:           Дурасової Ю.В.,
суддів:                               Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
секретар судового засідання: Новошицька О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.12.2019 (головуючий суддя Крімченко С.А.)
в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача інспектора роти №3 батальйону №1 УПП в Кіровоградській області ДПП капрала поліції Хлистуна Дениса Васильовича, третя особа Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту Патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження в справі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до відповідача інспектора роти №3 батальйону №1 УПП в Кіровоградській області ДПП капрала поліції Хлистуна Д.В., третя особа Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту Патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження в справі. 
Позов обґрунтовано тим, що 08.10.2019 року інспектором роти №3 батальйону №1 УПП в Кіровоградській області ДПП капрала поліції Хлистуном Д.В. відносно нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, відповідно до якої він, цього ж дня о 14год. 16хв. в м. Олександрія, вул. Знам`янська, біля будинку №134, керуючи автомобілем «Mercedes Benz Е200», державний номерний знак НОМЕР_1 , в зоні дії дорожнього знаку 5.45 «Населений пункт», де дозволено рух зі швидкістю 50 км/год., рухався зі швидкістю 102 км/год., чим перевищив дозволену швидкість руху на 52 км/год. Вважає висновки, зроблені поліцейським, безпідставними у зв`язку з чим постанова є незаконною та підлягає скасуванню у судовому порядку.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.12.2019 в задоволенні позову відмовлено.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідачем належними та допустимими доказами доведений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, невиконання позивачем вимог дорожнього знаку 12.4 Правил дорожнього руху України, що підтверджується відеозаписом адміністративного правопорушення. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що інспектором УПП допущена істотна неточність у постанові, а саме, відповідачем у постанові зазначено, що рух транспортного засобу здійснювався у населеному пункті позначеному дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту», а саме по вул. Знам`янська, 134, м. Олександрія. Фактично ж зупинка транспортного засобу була здійснена відповідачем на автодорозі М-04 Знам`янка-Луганськ-Ізварине, тобто ділянці автошляху, що розташований за межами населеного пункту. Зазначає також про відсутність на ділянці дороги відповідного дорожнього знаку, вказує, що дорожні знаки «Початок населеного пункту» та «Кінець населеного пункту» встановлені на 34-км + 014 м, а також 40 км + 820м  автошляху М-04 Знам`янка-Луганськ-Ізварине в силу листа Служби автомобільних доріг. Посилається на те, що шляхом математичних обчислень можна дійти висновку, що 33км + 710 м вказаної автодороги знаходиться за межами населеного пункту, за 304 м. від початку м. Олександрії Кіровоградської області. 
До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, доводи якого зводяться до законності та обґрунтованості рішення суд першої інстанції. Відповідач посилається на те, що вулиця Знам`янська в м. Олександрія суміщається з автодорогою М-04 Знам`янка-Луганськ-Ізварине, а прив`язка місця скоєння правопорушення здійснено до сталого орієнтиру – будинок 134 по вул. Знам`янська в м. Олександрія. Вказує, що апелянт зазначає, що фіксація швидкості транспортного засобу здійснювалася на 34 км автошляху М-04 Знам`янка-Луганськ-Ізварине де за 290м здійснено фіксацію швидкісного руху, що знаходиться за межами  населеного пункту. Посилається на те, що такі доводи  апелянта є помилковими, оскільки екіпаж патрульної поліції рухався зі сторони м. Знам`янка в сторону м. Олександрія, біля дорожнього знаку 5.60 «Кілометровий знак» - 34 км автодороги М-04 Знам`янка-Луганськ-Ізварине здійснено зупинку, що є місцем виміру швидкості руху транспортного засобу лазерним вимірювачем швидкості ТРУКАМ LTI 2020 №000429. Позивач рухався з м. Олександрія в сторону м. Знам`янка , та за 290 м. до місця розташування транспортного засобу екіпажу поліції, з якого здійснювався вимір швидкості руху – це є 34км + 290 м, було зафіксовано перевищення дозволеного швидкісного режиму транспортного засобу позивача в межах населеного пункту. 
З метою з`ясування обставин справи, а саме: чи зафіксовано перевищення дозволеного швидкісного режиму транспортного засобу позивача в межах населеного пункту чи за межами населеного та надання доказів сторонами, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 20.02.2020 року о 10.00.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Представником відповідача надані додаткові письмові пояснення, згідно яких зазначено, що автодорога М-04 «Знам`янка-Луганськ-Ізварине» є автодорогою загального користування та проходить через м. Олександрія та суміщається з вулицею Знам`янська та проходить через м. Олександрія. З 11.02.2019 року в Кіровоградській області на автодорозі М-04 «Знам`янка-Луганськ-Ізварине» з 4 по 39 км впроваджено застосування пристрою вимірювання швидкості «Трукам», оскільки дана ділянка дороги характеризується найбільшою кількістю ДТП у зв`язку з перевищенням водіями швидкості руху. Інформація оприлюднена на офіційному сайті Департаменту патрульної поліції та є загальнодоступною. На приладі «Трукам» зафіксовано місцезнаходження транспортного засобу позивача:  АД М-04 34 км., ліміт швидкості – 50км/г, швидкість 102 км/г. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 8.10.2019 року інспектором роти №3 батальйону №1 УПП в Кіровоградській області ДПП капрала поліції Хлистуном Денисом Васильовичем складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 1600152, в якій зазначено, що 08.10.2019 року о 14год. 16хв. в м. Олександрія, вул. Знам`янська, біля будинку №134, ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Mercedes Benz Е200», державний номерний знак НОМЕР_1 , в зоні дії дорожнього знаку 5.45 «Населений пункт», де дозволено рух зі швидкістю 50 км/год., рухався зі швидкістю 102 км/год., тобто перевищив дозволену швидкість руху на 52 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР України. Вказану подію зафіксовано на лазерний вимірювач швидкості TRUCAM 000429, про що зазначено в постанові про накладення адміністративного стягнення (а.с. 8).
Відповідачем притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), норми Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України  від 10 жовтня 2001 р. № 1306 «Про Правила дорожнього руху».
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Частиною 3 статті 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
В даній справі спір стосується доказів якими спростовуються або підтверджуються доводи суб`єкта владних повноважень щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення швидкісного режиму транспортного засобу.
Так позивач зазначає, що він рухався за межами населеного пункту, тому не порушив швидкісний режим, при цьому відповідач зазначає, що позивач рухався в межах населеного пункту, тому порушив швидкісний режим. 
Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що позивач рухався з м. Олександрія в сторону м. Знам`янка по автодорозі М-04 «Знам`янка-Луганськ-Ізварине».
Автодорога М-04 «Знам`янка-Луганськ-Ізварине» є дорогою загального користування та проходить через м. Олександрія.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що з 11.02.2019 року в Кіровоградській області на автодорозі М-04 «Знам`янка-Луганськ-Ізварине» з 4 по 39 км впроваджено застосування пристрою вимірювання швидкості «Трукам», оскільки дана ділянка дороги характеризується найбільшою кількістю ДТП у зв`язку з перевищенням водіями швидкості руху.  Ця інформація дійсно оприлюднена на офіційному сайті Департаменту патрульної поліції та є загальнодоступною. 
Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що на приладі «Трукам» зафіксовано місцезнаходження транспортного засобу позивача:  АД М-04 34 км, ліміт швидкості – 50км/г, швидкість 102 км/г. 
Отже, дійсно, належними та допустимими доказами підтверджується, що позивачем порушено швидкісний режим транспортного засобу на автодорозі М-04 «Знам`янка-Луганськ-Ізварине» (локація 34 км), де дозволений ліміт швидкості 50 км/г. 
Згідно з п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що оскільки законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, то з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
При цьому зміст постанови про накладення адміністративного стягнення має відповідати вимогам, передбаченим статтями    283    і    284 КУпАП. 
Зокрема, у постанові про накладення адміністративного стягнення потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів (саме така позиція висловлена в п. 24  Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті")
Позивач    стверджує, що не порушував правил дорожнього руху та рухався із дотриманням вимог передбачених даними правилами.
Водночас, до відзиву на позовну заяву відповідачем доданий відеозапис з місця адміністративного правопорушення, який досліджувався в судовому засіданні судом першої інстанції.
На відеозапису чітко видно, що працівник поліції, який зупинив автомобіль позивача, представився, роз`яснив позивачу ОСОБА_1 його права, роз`яснив суть правопорушення, продемонстрував останньому на приладі, а саме на лазерному вимірювачу швидкості TRUCAM допущене ним правопорушення. Крім того, відповідачем до відзиву надані також фотознімки з лазерного вимірювача швидкості TRUCAM, де зазначено автомобіль позивача «Mercedes Benz Е200», державний номерний знак НОМЕР_1 та його розташування в момент фіксації приладом перевищення швидкості автомобілем. В постанові про притягнення до адміністративної відповідальності зазначено пристрій, на який здійснено фіксацію правопорушення.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, частиною 2    ст. 77 КАС України  передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції відповідач, як суб`єкт владних повноважень довів правомірності своїх дій/рішень, надавши підтвердження вчинення позивачем правопорушення.
Докази, надані відповідачем є належними та допустимими: на відеофіксації також чітко зафіксовано, що автомобіль позивача перетнув пішохідний перехід зі швидкістю 102 км/годину. 
Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.  
Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції та не можуть бути підставою для його скасування. 
В силу ч. 3    ст. 272 КАС України  справи, визначені  статтею 286 КАС    не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
З огляду на характер спірних правовідносин та результати апеляційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.  243,  310,  316,  321,  322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.12.2019 – залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Повний текст постанови виготовлено 20.02.2020.
   
Головуючий   суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова