Головуючий у І інстанції Савлук Т.В.
Провадження №22-ц/824/2034/2020                                                   Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.

                                                               
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
       24 січня 2020 року                                                                             м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Іванової І.В., Мельника Я.С.,  розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року про відмову у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дитину,
 
ВСТАНОВИВ:
 
      У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання їхньої спільної дитини ОСОБА_3 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви і до досягнення дитиною повноліття.
      Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дитину відмовлено.
      Не погоджуючись з ухвалою, заявник подала на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу  скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
      Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
      За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
      Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги  ОСОБА_1 , виходячи з наступного.
      Відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції посилався на п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, відповідно до якого суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу. При цьому в ухвалі зазначено, що заявник не долучила докази, які мали підтвердити факт ухилення боржника від виконання батьківських обов`язків по матеріальному утриманню дитини, та його платіжоспроможність по наданню допомоги на утримання дитини. 
     Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.
     Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
     Згідно п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
     За змістом статті 163 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. У заяві повинно бути зазначено:
     1) найменування суду, до якого подається заява;
     2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;
     3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження;
     4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;
     5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
     До заяви про видачу судового наказу додаються:
     1) документ, що підтверджує сплату судового збору;
     2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;
     3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;
     4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.    
     Зі змісту заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу вбачається, що вона містить вимогу, передбачену п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України та за своїми формою і змістом відповідає ст. 163 ЦПК України. При цьому посилання суду на необхідність долучення заявником доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання обов`язків по утриманню дитини та факту його платіжоспроможності, суперечить суті наказного провадження, в якому суд, розглядаючи заяву про видачу судового наказу, за умови заявлення вимоги, передбаченої ст. 161 ЦПК України, не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. Натомість у подальшому, після видачі судового наказу, боржник у заяві про скасування судового наказу може зазначити про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача (п. 5 ч.3 ст. 170, ч. 3 ст. 171 ЦПК України), що є передбаченою підставою для скасування судового наказу.
     Подана ОСОБА_1 заява свідчить про виникнення (порушення) права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; заявник у ній зазначила свої вимоги і обставини, на яких вони ґрунтуються, додала документи, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги про стягнення аліментів, зокрема, копію свідоцтва про народження дитини, з якої вбачається, що боржник ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4), відповідно він має обов`язок по утриманню дитини, а також докази того, що дитина проживає разом з матір`ю - заявником ОСОБА_1 за однією адресою (а.с.9), що свідчить про наявність у заявника права на звернення до суду з даною заявою.
     Вищенаведені обставини суддя, вирішуючи питання про прийняття заяви про видачу судового наказу, не врахував належним чином, в зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відмову у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу.  
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
     Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
     Оскільки Дніпровським районним судом м. Києва ухвалу від 25 жовтня 2019 року постановлено з порушенням норм процесуального права, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст.379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
     Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
ПОСТАНОВИВ:
     Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
    Ухвалу судді Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
     Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
      Суддя-доповідач:   
      Судді: