Ухвала       
 
16 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 462/970/18
провадження № 61-358ск20 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Дундар І. О. розглянув касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 лютого 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1  (далі - ФОП ОСОБА_1 ) подав 27 грудня 2019 року до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 лютого 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року.
 
У клопотанні, яке містить у касаційній скарзі, ФОП ОСОБА_1 на підставі частини другої статті 390 ЦПК України просить поновити строк на касаційне оскарження. Щодо підстав для поновлення строку на касаційне оскарження зазначає, що копію постанови апеляційного суду ним отримано 28 листопада 2019 року. На підтвердження вказаних обставин надано: копію конверта, адресованого Львівським апеляційним судом  ОСОБА_1 із номером рекомендованого відправлення № 7900823525857; копію роздруківки із сайту АТ «Укрпошта» із трек-номером № 7900823525857про вручення поштового відправлення 28 листопада 2019 року. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року). 
 
У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Ціна позову у справі № 233/836/19 становить 58 104,63 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 233/836/19 є малозначною у силу вимог закону. 
 
ФОП ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає, що справа є малозначною, однак стосується питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки судами проігноровано судову практику, зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц. 
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
 
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
 
Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що вона може стосуватися питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), а тому судове рішення у справі підлягає касаційному оскарженню.
 
Касаційна скарга подана у передбачений законом строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження
 
Керуючись статтями 260, 389, 390, 394, 395, ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1  строк на касаційне оскарження рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 лютого 2019 року та постанови Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року. 
 
Відкрити касаційне провадження у справі № 462/970/18.
 
Витребувати з  Залізничного районного суду м. Львова цивільну справу № 462/970/18  за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 28 лютого 2020 року.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                          І. О. Дундар