22.01.20
22-ц/812/20/20
Єдиний номер справи 468/1726/17-ц 
Провадження 22-ц812/20/20                         Головуючий по 1 інстанції Муругов В.В. 
                                Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.

П О С Т А Н О В А 
І м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2020 року                                                 м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі: 
Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О., 

секретар судового засідання – Богуславська О.М.,

за участі: відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 

на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2018 року 

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання батьківства,

встановила:
       
У грудні 2017 року ОСОБА_3 пред`явив позов до ОСОБА_1 про визнання батьківства.
Позивач зазначав, що протягом шести місяців 2013 року проживав з  ОСОБА_1   однією сім`єю без реєстрації шлюбу та після сварки поїхав працювати за кордон.
Після народження ІНФОРМАЦІЯ_1 спільного сина – ОСОБА_4 їх сімейні відносини не відновились, але протягом трьох років він підтримував відносини із сином та надавав матеріальну допомогу.
Враховуючи те, що він ніколи не відмовлявся від того, що є батьком ОСОБА_4 , а відповідач перешкоджає у спілкуванні з дитиною, позивач просив про задоволення його вимог.
Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2018р. у задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно зі ст.125 СК, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, а також за рішенням суду.
Відповідно до ст.128 СК за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК.
За правилами ст.135 СК при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Згідно зі ст.109 ЦПК у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Відповідно до роз`яснень, даних в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2008р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід.
Як вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_3 протягом шести місяців 2013р. проживав з  ОСОБА_1   однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
ОСОБА_1  у відзиві на позов не заперечувала факт нетривалих стосунків зі  ОСОБА_3 . В той же час зазначала, що причиною їх непорозумінь з позивачем і подальшим розривом стосунків стало те, що вона завагітніла від  ОСОБА_5 .       
За даними актового запису про народження № 8 від 08 квітня 2014р. батьками ОСОБА_6 вказані:  ОСОБА_1   – матір, ОСОБА_7 – батько. Відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України.
Відповідно до повторного свідоцтва про народження від 22 січня 2019р. батьком дитини вказаний ОСОБА_5 з відповідною зміною прізвища та по батькові дитини – ОСОБА_8 
ОСОБА_5 до участі у справі не залучався, хоча вирішення даного спору безпосередньо впливає на його права і обов`язки щодо дитини батьком якої він зазначений в актовому записі про її народження.
По даній справі судами першої і апеляційної інстанцій неодноразово призначалась медична молекулярно-генетична експертиза (експертиза ДНК). При цьому судами роз`яснялись сторонам наслідки, передбачені ст.109 ЦПК щодо ухилення від участі в експертизі, а також не проведення її оплати.
Проте за повідомленнями Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 11 грудня 2019р., вказану експертизу не було проведено у зв`язку із ненаданнями сторонами зразків біологічного матеріалу. 
За таких обставин, а саме ухилення позивача від участі в експертизі, а також враховуючи наявність у справі доказів, які не виключають походження дитини як від ОСОБА_3 , так і від  ОСОБА_5 з яким відповідач у спірний період також підтримувала стосунки і з яким в подальшому стала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, то можна погодитись з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову. 
Посилання в апеляційній скарзі на порушення процесуального закону не можна визнати обґрунтованими, тому що для вирішення спору судом апеляційної інстанції також призначалась експертиза, яку не було проведено, в тому числі із-за неявки позивача до експертної установи, а наявним в матеріалах справи доказам (пояснення свідків: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , фотографії спільного дозвілля), суд дав оцінку у відповідності з вимогами ст.89 ЦПК. Зазначення у первісному свідоцтві по батькові дитини, яке співпадає з ім`ям позивача саме по собі не доводить його батьківство, так як ця інформація вноситься лише за вказівкою матері. До того ж як вже було вище зазначено у повторному свідоцтві батьком дитини вже зазначена реальна особа. 
Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню. 
Керуючись ст.ст. 367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів,
    
постановила:
          
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2018р. - без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК.
Повний текст постанови виготовлено 22 січня 2020р.   
   
Головуючий:                         Судді: