ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 804/5946/17	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О., 
за участю:  прокурора Соколової Н.М..
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1     
          на ухвалу  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2019  року, (суддя суду першої інстанції Єфанова О.В.), прийняте у м. Дніпро у відкритому судовому засіданні, у справі  за позовом ОСОБА_1  до слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області Сушайла Богдана Володимировича, прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області Скоренка Ігоря Олександровича, Слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області Голубинського Ігоря Леонідовича, Державної казначейської служби України    про визнання незаконними дій, стягнення матеріальної та моральної шкоди,- 
в с т а н о в и в :
          Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2019  року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області Сушайла Богдана Володимировича, прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області Скоренка Ігоря Олександровича, Слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області Голубинського Ігоря Леонідовича, Державної казначейської служби України про визнання незаконними дій, стягнення матеріальної та моральної шкоди.
          Не погодившись з ухвалою суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм процесуального права просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити матеріали справи №804/5946/17 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач в кримінальному провадженні, в межах якого проведено дії щодо обшуку, не має ніякого процесуального статусу, таким чином, на думку позивача позовна заява про визнання незаконними дій щодо обшуку та відшкодування матеріальної та моральної шкоди може бути подана в порядку адміністративного судочинства. Також, позивач зазначає, що відповідачами не доведено того факту, що кримінальне провадження не припинено, оскільки до суду було надано рапорт, а не витяг з ЄРДР.
           04.02.2020 року від позивача на адресу суду надійшло повідомлення про отримання ним тексту повітки про виклик до суду, надісланої електронним зв`язком, також позивач просить суд розглядати справу у його відсутність.
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, суд  вважає, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню за наступних підстав. 
          Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області Сушайло Богдана Володимировича, прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області Сакоренко Ігора Олександровича, слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області Голубинського Ігора Леонідовича, судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Чуприни Андрія Петровича, Державної казначейської служби України в якому просив: 
1. Визнати незаконним обшук, проведений 16.08.2017 р. слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області Голубинським Ігорем Леонідовичем за адресою: АДРЕСА_3.
2. Визнати незаконними дії слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області Сушайло Богдана Володимировича щодо подання клопотання про проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3.
3. Визнати незаконними дії прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області Сакоренка Ігоря Олександровича, щодо погодження клопотання про проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3.
4. Визнати незаконними дії судді Чуприна Андрія Петровича щодо винесення ухвали від 07.08.2017р. по справі " 182/4143/17, провадження №1-кс/0182/1410/2017 про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3.
5. Визнати незаконними дії слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області Голубинського Ігоря Леонідовича щодо проведення обшуку буз участі представників ради адвокатів, проведеного 16.08.2017р. за адресою: АДРЕСА_3.
6. Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої проведенням незаконного обшуку, проведеного 16.08.2017р. за адресою: АДРЕСА_3, 2 823,60 грн. (дві тисячі вісімсот двадцять три гривні 60 копійок).
7. Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої проведенням незаконного обшуку, проведеного 16.08.2017р. за адресою: АДРЕСА_3 , 50000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2017 року відмовлено у відкритті провадження за вказаним позовом.
Позивач не погодився з прийнятим рішенням суду та подав апеляційну скаргу.
07.03.2019 року Третім апеляційним адміністративним судом апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2017р. у справі № 804/5946/17 за позовом ОСОБА_1 до  слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області Сушайла Богдана Володимировича, прокурора відділу процесуального керівництво у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області Сакоренка Ігоря Олександровича, слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області Голубинського Ігоря Леонідовича, судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Чуприни Андрія Петровича, Державної  казначейської служби України, про визнання незаконними дій, стягнення матеріальної та моральної шкоди - скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2018 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області Сушайло Богдана Володимировича, прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області Сакоренко Ігора Олександровича, слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області Голубинського Ігора Леонідовича, судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Чуприни Андрія Петровича, Державної казначейської служби України про визнання незаконними дій, стягнення матеріальної та моральної шкоди в частині позовних вимог щодо визнання незаконними дії судді Чуприна Андрія Петровича щодо винесення ухвали від 07.08.2017р. по справі №182/4143/17, провадження №1-кс/0182/1410/2017 про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3.
В іншій частині позовну заяву судом судом першої інстанції прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2019  року закрито провадження у справі №804/5946/17.
          Закриваючи провадження у справі за позовом ОСОБА_1  до слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області Сушайла Богдана Володимировича, прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області Скоренка Ігоря Олександровича, Слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області Голубинського Ігоря Леонідовича, Державної казначейської служби України    про визнання незаконними дій, стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки кримінальне провадження, в рамках якого було вчинено дії щодо проведення обшуку, не припинено, адміністративний суд позбавлений процесуальної можливості на вирішення даної справи, натомість правомірність таких дій має бути перевірена  у порядку кримінального судочинства.
          Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
          Відповідно до  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно із частиною першою  статті 2 КАС України  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі пункту 7 частини першої  статті 4 КАС України  суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої  статті 19 КАС України  визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Проте юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (пункт 2 частини другої  статті 19 КАС України).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Водночас юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.
Так, встановлені обставини справи свідчать, що          позивач не погоджується із проведеним обшуком у його робочому приміщенні адвоката, дозвіл на проведення якого надано ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області за результатами розгляду клопотання слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області в межах кримінального провадження №12016040230000005 від 06.01.2016р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367, ч.3 ст.191, ч.2 ст.364, ч.5 ст.191, ч.2 ст.189 КК України. 
          Отже, спірні правовідносини, виникли між позивачем та відповідачами  щодо проведеного обшуку в межах кримінального провадження №12016040230000005 від 06.01.2016р..
Згідно із частиною першою  статті 1 КПК України  порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Відповідно до визначення, закріпленого в пункті десятому частини першої  статті 3 КПК України, кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
    За своєю правовою природою кримінальне провадження становить єдиний комплекс вчинюваних в установленому  КПК  порядку дій, у межах якого органи досудового розслідування і суд здійснюють функцію притягнення особи до кримінальної відповідальності. Зокрема, таке провадження включає встановлені законом процедури одержання доказів, гарантії законності цих процедур, а також право особи в установлений  КПК  спосіб оспорювати правомірність відповідних процесуальних дій та/або рішень у контексті реалізації свого права на захист.
    Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, що належить до загальних засад  кримінального провадження, згідно з частиною першою  статті 24 КПК України  гарантується кожному в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Водночас гарантіями законності процесуальних дій та/або рішень органів досудового розслідування й суду є не лише можливість їх окремого оскарження, а й низка інших визначених кримінальним процесуальним законом механізмів - право підозрюваного, обвинуваченого й інших визначених у  КПК України  осіб брати участь у проведенні слідчих дій, висловлювати зауваження, заперечення щодо порядку їх здійснення (пункти дев`ятий, десятий частини третьої  статті 42 КПК України), а під час судового розгляду кримінального провадження по суті - заявляти клопотання про визнання недопустимими доказів, одержаних з порушенням установленого законом порядку (частина третя  статті 89 КПК України).
                Обшук житла чи іншого володіння особи є втручанням у її право на повагу до свого житла, передбачене частиною першої статті 8 Конвенції. Відповідно до пункту 2 зазначеної статті таке втручання допускається лише як виняток у випадках, коли воно здійснюється згідно із законом (законність), є необхідним у демократичному суспільстві (пропорційність) в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (легітимна мета).
На рівні національного законодавства гарантією захисту зазначеного конвенційного права є закріплена у  статті 30 Конституції України  засада недоторканності житла чи іншого володіння особи, що полягає в недопустимості проникнення до них інакше як за вмотивованим рішенням суду, за винятком невідкладних випадків, установлених законом.
                Конкретний механізм втілення цієї гарантії регламентовано у  статтях 234-236 КПК України. Згідно із закріпленими в цих статтях процесуально-правовими нормами обшук житла чи іншого володіння особи проводиться на підставі ухвали слідчого судді, який при наданні відповідного судового дозволу за поданням слідчого або прокурора зобов`язаний перевірити наявність законних підстав для цього і дотримання інших умов допустимості втручання у право на недоторканність житла.
          Обшук є слідчою дією, яка здійснюється уповноваженими службовими особами органів досудового розслідування в межах кримінального провадження. Підстави та порядок санкціонування і проведення такої процесуальної дії, контроль за їх дотриманням, правові наслідки порушення, а також правила використання результатів обшуку встановлено нормами кримінального процесуального закону в контексті тих питань, які підлягають вирішенню у кримінальному провадженні.
                Перевірка законності способів отримання доказів, тобто відповідності їх вимогам  КПК України, згідно із частиною першою  статті 86 цього Кодексу  є критерієм оцінки доказів на предмет їх допустимості. З огляду на положення частини другої  статті 91 КПК України  оцінка доказів є невід`ємним елементом доказування як сукупності встановлених кримінальним процесуальним законом дій слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, спрямованих на встановлення обставин, що мають значення для кримінальної справи.
                    З`ясування законності проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, яке не припинено, судом адміністративної юрисдикції може призвести до передчасного вирішення питань, які підлягають розв`язанню судом під час розгляду кримінальної справи по суті. Така ситуація може негативно позначитись на перебігу і результатах кримінального провадження з точки зору виконання його основних завдань. Встановлення правомірності/протиправності процесуальної дії в порядку адміністративного судочинства означатиме констатацію юридичного факту, який безпосередньо впливає на оцінку доказів, за межами встановленої кримінальним процесуальним законом процедури з порушенням закріпленої у  статті 22 КПК України  засади змагальності. Адже наведена засада вимагає надання іншим учасникам процесу можливості під час судового розгляду кримінального провадження взяти участь у дослідженні доказів, висловити свої позиції й аргументи щодо їх оцінки, які були б сприйняті судом і одержали відповідь при прийнятті рішення з цих питань.    
                У цій справі правомірність втручання у право позивача на недоторканність його володіння було перевірено слідчим суддею при наданні дозволу на обшук. Критерієм законності обшуку й, відповідно, предметом судової перевірки згідно із частиною п`ятою  статті 234 КПК України  є наявність достатніх підстав вважати, що: було вчинено кримінальне правопорушення; відшукувані речі або документи знаходяться у зазначеному в клопотанні володінні особи, мають значення для досудового розслідування, а відомості, що в них містяться, можуть бути доказами під час судового розгляду.    
Таким чином, у межах процедури санкціонування та обшуку в приміщенні офісу позивача, було реалізовано механізм судового контролю за правомірністю втручання правоохоронних органів у право позивачів на повагу до свого житла в розумінні статті 8 Конвенції.    
Суд зазначає, що лише у випадках, коли на момент звернення особи зі скаргою на проведені у кримінальному провадженні, процесуальні дії, які за правилами  КПК України  не підлягають окремому оскарженню і можуть перевірятися при розгляді судом кримінальної справи по суті, а кримінальне провадження припинено на підставі визначеного законом процесуального рішення, розгляд таких скарг за правилами кримінального судочинства стає неможливим. Виключно в цьому разі, у зв`язку з відсутністю в особи альтернативного способу юридичного захисту, з метою реалізації її права за статтею 13 Конвенції, а також з урахуванням того, що в такій ситуації перевірка правомірності слідчих дій за іншою процедурою не може зашкодити реалізації завдань кримінального провадження, позов має розглядатися судом адміністративної юрисдикції.
Натомість правомірність обшуку й інших процесуальних дій, проведених у межах кримінального провадження, яке не припинено, підлягає перевірці судом у порядку кримінального судочинства. Відповідно до пункту 2 частини другої  статті 19 КАС України  на справи за скаргами на такі процесуальні дії юрисдикція адміністративних судів не поширюється.    
З огляду на викладене, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованих висновків про те, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. З урахуванням особливостей предмета оскарження та його правових наслідків, рішення суду про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі не є таким, яке би призводило до порушення прав позивача на справедливий судовий розгляд та на ефективний засіб юридичного захисту своїх прав, гарантованих Конвенцією.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 802/1335/17-а (провадження № 11-853апп18), від 13.11.2019 року в адміністративній справі №420/516/19 (провадження № 11-835апп19).
Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи позивача, що відповідачами не доведено того факту, що кримінальне провадження, в рамках якого здійснено дії щодо обшуку, не припинено та зазначає, що судом першої інстанції на підставі інформації від 01.07.2019 року від Прокуратури Дніпропетровської області встановлено, що згідно відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань, станом на 01.07.2019 року статус кримінального провадження №12016040230000005 від 06.01.2016 року - "у провадженні".
У відповідності до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78  цього Кодексу.
Позивач, заперечуючи проти вказаного факту знаходження кримінального провадження №12016040230000005 від 06.01.2016 року  в статусі  "у провадженні", в порушення приписів ст. 77 КАС України, не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх слів, не заявив разом з апеляційної скаргою бідь-яких клопотань на витребування відповідних доказів судом відповідно до ст. 80 КАС України.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що закриваючи провадження у справі суд першої інстанції правильно виходив з того, що станом на час розгляду даної адміністративної справи кримінальне провадження №12016040230000005 від 06.01.2016 року не припинено.
Доводи позивача з приводу того, що підсудність даної справи визначено рішеннями Європейського суду, зокрема, рішенням у справі «Кузьменко проти України», суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими з огляду на наступне.  
Так, у справі «Кузьменко проти України» в результаті оспорюваного заявником санкціонованого обшуку його квартири, проведеного в межах кримінальної справи за фактом крадіжки, було вилучено кілька мобільних телефонів, тобто майно, що знаходиться у вільному обігу, право на яке є самостійним об`єктом юридичної охорони. Доводячи неправомірність обшуку, заявник акцентував увагу на тому, що органами досудового слідства не встановлено протиправності походження вилучених речей, їх можливого доказового значення у кримінальній справі й, відповідно, законності вилучення. У зв`язку з цим, телефони в подальшому повернуто.
Отже, рішення ЄСПЛ у справі "Кузьменко проти України", яким визнано порушення права заявника за пунктом першим статті 6 Конвенції у зв`язку з відмовою національних судів розглядати в порядку адміністративного судочинства його скаргу на дії слідчого щодо обшуку житла за відсутності в нього реальної можливості оскаржити такі дії за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року, стосувалося іншої правової ситуації, а тому не дає підстав вважати незаконними й необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо предметної юрисдикції цього позову.
Стосовно доводів позивача з приводу того, що він не має статусу в кримінальному провадженні, останній не має і можливості оскаржити дії щодо провадження обшуку в іншому порядку аніж в порядку адміністративного судочинства, суд апеляційної інстанції зазначає, що ч. 1 ст. 303 КПК України визначено перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, а також право осіб на таке оскарження, в зазначеному переліку дії щодо проведення обшуку - відсутні. При цьому, згідно ч. 2 ст. 303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами  статей 314-316  цього Кодексу. 
У Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами  КПК України  порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.
Отже, питання правомірності проведення обшуку в приміщенні офісу позивача може бути перевірено лише  в порядку кримінального судочинства та не може вирішуватись в порядку адміністративного судочинства, оскільки знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду. 
У відповідності до ч. 1 ст. 238 КПК України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 року про закриття провадження у справі є законною та обґрунтованою, підстави для її зміни або скасування в межах доводів апеляційної скарги - відсутні. 
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 312, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 року в адміністративній справі №804/5946/17 - залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
                    Постанова в повному обсязі складена 05.02.2020 року.    
Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова