Постанова
Іменем України
 
11 грудня 2019 року
місто Київ
 
справа № 235/5307/16-ц
провадження № 61-7359св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське», Головне управління держпраці у Донецькій області,
треті особи: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та захворювань України у м. Покровську Донецької області, Первинна організація профспілки працівників вугільної промисловості України Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 березня 2017 року у складі судді Данилів С. В. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Попоян В. В., Біляєвої О. М., Кішкіної І. В.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання дій комісії з повторного розслідування нещасного випадку, що стався 03 червня 2015 року з ОСОБА_2 , призначеного наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 14 грудня 2015 року № 193, протиправними; визнання незаконними та скасування результатів розслідування нещасного випадку і акта форми Н-5 проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) 03 червня 2015 року, від 29 червня 2016 року, затвердженого 30 червня 2016 року першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Король В. І.; визнання нещасного випадку, що стався 03 червня 2015 року, коли помер прохідник 4 розряду Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (далі - ПАТ «Шахтоуправління «Покровське») ОСОБА_2 , таким, що пов`язаний з виробництвом; зобов`язання відповідачів скласти акти форми Н-1 і Н-5 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, який стався ІНФОРМАЦІЯ_1 року, коли помер прохідник 4 розряду ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» ОСОБА_2 ; стягнення з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» на відшкодування моральної шкоди 150 000, 00 грн.
Позивач обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 о 03 год. 20 хв. під час виконання ним трудових обов`язків прохідника 4 розряду ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», безпосередньо після підйому на поверхню, внаслідок гострої серцево-судинної недостатності.
За результатами розслідування, яке на підставі наказу Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області від 03 червня 2015 року № 223 проводилося спеціальною комісією, складено акт, у якому зазначено, що нещасний випадок не пов`язаний з виробництвом і не підлягає обліку на підприємстві. За заявою ОСОБА_1 проведено повторне спеціальне розслідування, за результатами якого також зроблено висновок, що нещасний випадок не пов`язаний з виробництвом та 29 червня 2016 року складено відповідний акт за формою Н-5. ОСОБА_1 з таким висновком не погодилася, вважаючи, що під час розслідування комісія не з`ясувала, чи відноситься смерть потерпілого до категорії раптової серцевої смерті. На переконання позивача, комісією не було враховано її доводи та доводи її представника про те, що її чоловік був хворим на робочому місці задовго до підйому на поверхню і його хвороба могла протікати без видимих симптомів, а відповідні експертні дослідження не проведені.
Стислий виклад заперечень відповідача
ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», Головне управління держпраці у Донецькій області, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та захворювань України у м. Покровську Донецької області, Первинна організація профспілки працівників вугільної промисловості України ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» заперечили проти позову, просили суд відмовити у його задоволенні.
Відповідачі та треті особи вважали, що комісією не було допущено порушення вимог чинного законодавства під час розслідування нещасного випадку.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалося тим, що позивачем у позовній заяві не зазначено та не надано суду безумовних доказів знаходження 03 червня 2015 року ОСОБА_2 на робочому місці вже смертельно хворим, тобто з наявними ознаками гострої серцево-судинної недостатності, а також порушення відповідачами Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 (далі - Порядок № 1232), а тому відсутні правові підстави для визнання дій відповідачів противоправними, визнання незаконним та скасування акта за формою Н-5 від 29 червня 2016 року.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, додатково зазначив, що доведення наявності причинно-наслідкового зв`язку між смертю потерпілого та умовами виробництва є обов`язком позивача. Апеляційний суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та здійсненню особами, які беруть участь у справі, їх прав, задовольнив клопотання представника позивача про призначення у справі експертизи, проте двічі справа повернута без виконання ухвал у зв`язку з неможливістю встановити причинно-наслідковий зв`язок між смертю потерпілого та впливом на нього шкідливих виробничих факторів.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ засобами поштового зв`язку у листопаді 2017 року, ОСОБА_1 просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтовується порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник зазначає, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку висновку судової інженерно-технічної експертизи, а також не взяв до уваги показання свідка. Також ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання заявника про допит як свідка судово-медичного експерта, який здійснював розтин померлого, давав висновок про причини його смерті, а суд апеляційної інстанції взагалі не розглянув таке клопотання. На переконання заявника, судово-медичний експерт міг дати пояснення щодо часу розвитку хвороби померлого та, як наслідок, чи є смерть ОСОБА_2 нещасним випадком, що стався на виробництві. Додатково зазначає, що непроведення судової медико-соціальної експертизи зумовлено наданням ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» необхідних для проведення судової експертизи документів не в повному обсязі, а тому до спірних правовідносин підлягало застосуванню правило частини першої статті 146 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року). ОСОБА_1 вважає, що суди мали застосувати презумпцію вини підприємства, яке є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2017 року касаційну скаргу залишено без руху.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до підпункту 11 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду у лютому 2018 року.
Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , а ухвалою від 28 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України 2004 року, відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.
Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 01 липня 1989 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 
ОСОБА_2 з 27 вересня 2010 року був у трудових відносинах з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» та працював прохідником 4 розряду.
02 червня 2015 року о 17 год. 15 хв. працівник ОСОБА_2 прибув на територію підприємства для роботи у третю зміну, де під особистий підпис отримав наряд. 
О 19 год. 10 хв. разом із іншими працівниками підприємства він сів у автобус і направився до повітряноподавального ствола № 2 для спуску у шахту. 
О 03 год. 10 хв. ОСОБА_2 виїхав на поверхню шахти.
О 03 год. 20 хв. у приміщенні лазні він відчув себе погано та втратив свідомість. О 03 год. 30 хв. прибула медична сестра поверхневого медичного пункту підприємства та почала виконувати реанімаційні заходи, які продовжувала виконувати до прибуття бригади лікарів швидкої допомоги. 
О 04 год. 10 хв. констатовано біологічну смерть ОСОБА_2 .
Відповідно до довідки про причину смерті від 03 червня 2015 року (до форми № 106/о № 298, виданої для поховання) смерть настала внаслідок гострої ішемічної хвороби серця при гіпертонічній хворобі. Висновком експерта від 03 червня 2015 року № 288 визначено, що причиною смерті ОСОБА_2 є гостра серцево-судина недостатність внаслідок гострого порушення коронарного кровообігу ішемічної хвороби серця у формі атеросклеротичного дифузного кардіосклерозу, атеросклеротичного коронаросклерозу на фоні гіпертонічної хвороби. Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть від 03 червня 2015 року № 298 смерть ОСОБА_2 настала внаслідок захворювання, приблизний час між початком захворювання та смертю невідомий.
Постановою слідчого СВ Красноармійського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 05 червня 2015 року кримінальне провадження № 12015050410001369 за фактом смерті ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України.
Наказом від 03 червня 2015 року № 223 Територіальним управлінням Держгірпромнагляду України у Донецькій області створено комісію з проведення розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 .
За результатами проведеного розслідування зазначеного нещасного випадку складено акт за формою Н-5 від 24 вересня 2015 року, відповідно до якого комісія дійшла висновку, що нещасний випадок, в результаті якого настала смерть ОСОБА_2 , не пов`язаний з виробництвом і не підлягає обліку. До цих висновків комісія дійшла після з`ясування обставин нещасного випадку, огляду місця події, допиту свідків та з урахуванням медичного висновку про причини смерті потерпілого.
У подальшому представник позивача оскаржив зазначений висновок до Головного управління держпраці у Донецькій області та наказом від 14 грудня 2015 року № 192 призначено комісію з повторного розслідування зазначеного нещасного випадку.
Згідно з протоколом засідання комісії повторного спеціального розслідування від 19 травня 2016 року № 4 за зверненням представника позивача ОСОБА_3 вирішено зробити запит до Комунального закладу охорони здоров`я «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» м. Маріуполь щодо встановлення наявності (відсутності) причинно-наслідкового зв`язку смерті ОСОБА_2 з виробництвом.
Відповідно до запиту Головного управління держпраці у Донецькій області головою комісії зі спеціального розслідування повідомлено Комунальний заклад охорони здоров`я «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» про прийняте рішення щодо утворення експертної комісії із залученням до її роботи судово-медичних експертів, на підставі пункту 43 Порядку № 1232 та запропоновано узгодити кандидатури судово-медичних експертів закладу для участі у роботі експертної комісії.
Згідно з відповіддю Комунального закладу охорони здоров`я «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» від 15 червня 2016 року № 450 голову комісії зі спеціального розслідування повідомлено, що встановлення причинно-наслідкового зв`язку смерті потерпілого з виробництвом не входить до компетенції судово-медичної експертизи та чинними нормативними документами, які регламентують роботу судово-медичних експертів, участь у комісії зі спеціального розслідування для встановлення наявності (відсутності) причинно-наслідкового зв`язку смерті із виробництвом не передбачено.
За результатами повторного спеціального розслідування нещасного випадку, пов`язаного зі смертю ОСОБА_2 , 30 червня 2016 року складено акт за формою Н-5, відповідно до якого комісія повторно дійшла висновку, що нещасний випадок, у результаті якого настала смерть ОСОБА_2 , не пов`язаний з виробництвом і не підлягає обліку.
Відповідно до акта проведення розслідування за формою Н-5 визначено психофізіологічні причини виникнення нещасного випадку, а саме незадовільні фізичні дані або стан здоров`я потерпілого: захворювання серця загальної патології. Також зазначено, що на підприємстві щорічно проводиться профогляд, заходи, які запропоновані медичною комісією, виконуються у повному обсязі.
З матеріалів спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком судами встановлено, що комісія для надання висновку ознайомилася з протоколами допиту свідків та осіб, причетних до цього нещасного випадку, оглянула місце події, вивчила нормативно-технічну та організаційно-розпорядчу документацію, первинну медичну документацію, медичне (лікарське) свідоцтво про смерть від 03 червня 2015 року № 298 та висновок експерта судово-медичної експертизи від 03 червня 2015 року № 288.
Під час розгляду справи судами встановлено, що смерть потерпілого настала внаслідок гострої ішемічної хвороби серця при гіпертонічній хворобі через деякий час після підйому останнього на поверхню, приблизний час між початком захворювання та смертю невідомий. З наявних у матеріалах справи копій журналів відвідування медпунктів підприємства встановлено, що ОСОБА_2 у період з 30 травня 2015 року до 03 червня 2015 року за отриманням медичної допомоги, у тому числі під час перебування на підземних роботах, не звертався. Наявність у нього гострої серцево-судинної недостатності на час підйому на поверхню не встановлено.
Згідно з висновком експерта від 27 січня 2017 року № 1584 нещасний випадок, що стався з ОСОБА_2 на виробництві 03 червня 2015 року, є таким, що пов`язаний з виробництвом і за яким складається акт за формою Н-1. 
Суд першої інстанції заслухав пояснення експерта Кралюк  М . О., яка надавала цей висновок та яка пояснила суду, що вона не має право робити висновок щодо причини смерті ОСОБА_2 , а лише встановила, що нещасний випадок пов`язаний із виробництвом, за яким складається акт за формою Н-1. На питання сторін у справі пояснила, що наявних у справі матеріалів для проведення експертизи їй було достатньо, а відтак надання іншої документації для проведення експертизи необхідності не було. На питання суду щодо її спеціальності, пояснила, що за фахом вона є інженер-матеріалознавець.
Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли переконання, що висновок експерта від 27 січня 2017 року № 1584 не відповідає вимогам частин другої та третьої статті 147 ЦПК України 2004 року, так як є невмотивованим та неповним, оскільки зазначена експертиза не містить інформації, які саме інженерно-технічні або інші дослідження або креслення та розрахунки провадив експерт, вихідні дані, якими керувався при проведенні дослідження. Зокрема, експертом не взято до уваги та не досліджено такі вихідні дані: яку фізичну роботу виконував ОСОБА_2 в шахті, як він йшов з робочого місця до шахтного стовбура, чи звертався в підземний медичний пункт після виїзду на поверхню, чи сам пішов до лампової, чи сам здав до лампової саморятівник та лампу, потім чи сам переодягнувся та пішов в душ. Також під час проведення експертизи експертом не надано аналізу інформації, що міститься в постанові про закриття кримінального провадження, відповідно до якої ОСОБА_2 стало зле вже у купальному відділенні бані, а також лікарському свідоцтву про смерть, де щодо причини смерті ОСОБА_2 зазначено, що смерть настала внаслідок захворювання.
Оцінка аргументів касаційної скарги 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України 
«Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон України 
«Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування») нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть.
Згідно з частиною другою статті 36 цього Закону факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці».
У статті 22 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.
Відповідно до пункту 1 Порядку № 1232 цей Порядок визначає процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах (далі - підприємства).
Згідно з пунктом 7 Порядку № 1232 розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контактів з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків.
Відповідно до підпункту 13 пункту 15 Порядку № 1232 обставинами, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, є раптова серцева смерть потерпілого внаслідок гострої серцево-судинної недостатності під час перебування на підземних роботах (видобування корисних копалин, будівництво, реконструкція, технічне переоснащення і капітальний ремонт шахт, рудників, копалень, метрополітенів, підземних каналів, тунелів та інших підземних споруд, проведення геологорозвідувальних робіт під землею) або після підйому потерпілого на поверхню з даною ознакою, що підтверджено медичним висновком.
За підпунктом 6 пункту 16 Порядку № 1232 обставинами, за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов`язані з виробництвом, є природна смерть, смерть від загального захворювання або самогубство (крім випадків, зазначених у пункті 15 цього Порядку), що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та/або відповідною постановою про закриття кримінального провадження.
Відповідно до пунктів 36, 38 Порядку № 1232 спеціальному розслідуванню підлягають нещасні випадки із смертельними наслідками. Спеціальне розслідування нещасного випадку (крім випадків, передбачених пунктом 39 цього Порядку) проводиться комісією із спеціального розслідування нещасного випадку (далі - спеціальна комісія), утвореною територіальним органом Держпраці за місцезнаходженням підприємства або за місцем настання нещасного випадку, у разі, коли нещасний випадок стався з фізичною особою - підприємцем чи особою, що забезпечує себе роботою самостійно, або внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (події) за погодженням з органами, представники яких входять до її складу. До складу спеціальної комісії входять: посадова особа територіального органу Держпраці (голова комісії); представник роботодавця або роботодавець (у виняткових випадках); представник первинної організації профспілки незалежно від членства потерпілого в профспілці (у разі наявності на підприємстві кількох профспілок - представник профспілки, членом якої є потерпілий, а у разі відсутності профспілки - уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці); представник профспілкового органу вищого рівня або територіального профоб`єднання за місцем настання нещасного випадку. Потерпілий, члени його сім`ї або уповноважена особа, яка представляє його інтереси, не входять до складу спеціальної комісії, але мають право брати участь у засіданнях спеціальної комісії, висловлювати свої пропозиції, додавати до матеріалів розслідування документи, що стосуються нещасного випадку, викладати особисту думку щодо обставин і причин нещасного випадку та одержувати від голови спеціальної комісії інформацію про проведення розслідування.
Згідно з пунктом 42 Порядку № 1232 спеціальна комісія зобов`язана: 1) обстежити місце, де стався нещасний випадок, одержати письмові чи усні пояснення від роботодавця і його представників, посадових осіб, працівників підприємства, потерпілого (якщо це можливо), опитати осіб - свідків нещасного випадку та осіб, причетних до нещасного випадку; 2) визначити відповідність умов праці та її безпеки вимогам законодавства про охорону праці; 3) визначити необхідність проведення лабораторних досліджень, випробувань, технічних розрахунків, експертизи для встановлення причини нещасного випадку і розроблення плану заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам; 4) вивчити первинну медичну документацію (журнал реєстрації травматологічного пункту лікувально-профілактичного закладу, звернення потерпілого до медичного пункту або медико-санітарної частини підприємства, амбулаторну картку та історію хвороби, документацію відділу кадрів, відділу (служби) охорони праці тощо); 5) з`ясувати обставини і причини настання нещасного випадку; 6) визначити, пов`язаний чи не пов`язаний нещасний випадок з виробництвом; 7) установити осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, а також розробити план заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам; 8) зустрітися з потерпілим (якщо це можливо) або членами його сім`ї чи уповноваженою особою, яка представляє його інтереси, щодо роз`яснення їх прав у зв`язку з настанням нещасного випадку.
За рішенням спеціальної комісії у разі необхідності проведення лабораторних досліджень, випробувань, технічних розрахунків, експертизи, у тому числі судово-медичної експертизи, для встановлення причин нещасного випадку і розроблення плану заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам органом, який утворив спеціальну комісію, утворюється експертна комісія із залученням до її роботи спеціалістів науково-дослідних, проектно-конструкторських, експертних та інших організацій, органів виконавчої влади, а також незалежних експертів. Після ознайомлення з необхідними матеріалами, обстеження місця, де стався нещасний випадок, та проведення лабораторних досліджень, випробувань, технічних розрахунків, експертизи експертна комісія складає висновок, в якому стисло викладає обставини, зазначає причини нещасного випадку, допущені порушення вимог нормативно-правових актів з охорони праці, а також заходи щодо запобігання подібним нещасним випадкам (пункт 43 Порядку № 1232).
За результатами спеціального розслідування складаються акти за формою 
Н-5 і Н-1 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом), картка за формою П-5 (у разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння) стосовно кожного потерпілого, а також оформляються інші матеріали спеціального розслідування, зазначені у пунктах 50 і 51 цього Порядку (пункт 47 Порядку № 1232).
У разі надходження від роботодавця, робочого органу Фонду, представника профспілки, потерпілого або члена його сім`ї чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, скарги або їх незгоди з висновками спеціальної комісії щодо обставин і причин настання нещасного випадку керівник Держпраці або його територіального органу з метою забезпечення об`єктивності проведення спеціального розслідування має право призначити повторне (додаткове) спеціальне розслідування нещасного випадку спеціальною комісією в іншому складі, за результатами її роботи скасувати акти за формою Н-5 і Н-1, притягти до відповідальності посадових осіб підприємства та органів Держпраці, які порушили вимоги цього Порядку (пункт 54 порядку № 1232).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами, що ОСОБА_2 знаходився 03 червня 2015 року на робочому місці вже смертельно хворим, тобто з наявними ознаками гострої серцево-судинної недостатності. 
За правилами статей 10, 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд
Згідно зі статтею 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 143 ЦПК України 2004 року для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.
У разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (частина перша статті 146 ЦПК України 2004 року).
Статтею 212 ЦПК України 2004 року встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Як встановлено Верховним Судом, ОСОБА_1 зверталася до суду першої інстанції з клопотанням про виклик у судове засідання для допиту судового експерта, який проводив судово-медичну експертизу, проте у задоволенні такого клопотання відмовлено. З аналогічним клопотанням ОСОБА_1 зверталася до суду апеляційної інстанції, проте апеляційний суд його не розглянув, чим позбавив можливості позивача довести суду обґрунтованість заявлених позовних вимог. Також Верховний Суд врахував, що непроведення комплексної судово-медичної експертизи зумовлено саме внаслідок ненадання роботодавцем достатньої інформації та додаткових матеріалів для проведення судової експертизи.
Верховним Судом враховано, що здійснювана відповідачем діяльність має усі ознаки небезпечної, реалізація якої становить значний ризик настання негативних наслідків для її працівників; умови праці є шкідливими та небезпечними. А тому, визначаючи розподіл тягаря доведення між позивачем та відповідачем, суд покладає саме на працедавця обов`язок доведення, що вжиті ним заходи є достатніми задля забезпечення мінімально необхідних та безпечних умов праці його працівників.
Оцінюючи правомірність постановлених у справі рішень судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд керується тим, що, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суди були зобов`язані власні процесуальні дії належним чином мотивувати, враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов.
Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.
Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані сторонами докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Відхиляючи висновок судової інженерно-технічної експертизи, проведеної у цій справі, суди першої та апеляційної інстанцій не навели обґрунтованих висновків, що висновок судової інженерно-технічної експертизи є неналежним та недопустимим доказом у справі, не дослідили висновок експерта у системному зв`язку з іншими зібраними у справі доказами.
Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій, не надали оцінку та не мотивували відхилення доказів, наданих позивачем у справі, необґрунтовано відхилили докази, надані позивачем до суду першої інстанції, не зазначивши підстав та мотивів відхилення таких доказів. 
Таким чином, Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення не є обґрунтованими та законними, а тому підлягають скасуванню.
Верховний Суд дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій не сприяли повному та всебічному розгляду справи, а тому висновки про недоведеність позовних вимог є передчасними.
Доведення обставин, чи наявний причинно-наслідковий зв`язок смерті ОСОБА_2 з виробництвом, мають істотне значення для вирішення питання про те, чи настав нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Враховуючи істотне порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права під час вирішення спору, Верховний Суд дійшов висновку про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Судом першої інстанції необґрунтовано відхилено клопотання про виклик та допит у судовому засіданні експерта, при цьому апеляційним судом не розглянуто таке клопотання суті, судами не досліджено питання, чи піднявся ОСОБА_2 із шахти з ознаками серцево-судинної недостатності, що за правилом пункту 2 частини третьої статті 411 ЦПК України є підставою для направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).
Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене у цій постанові, належним чином дослідити всі зібрані у справі докази, дати відповідну правову оцінку цим доказам і встановленим на їх основі дійсним обставинам справи та вирішити спір з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 жовтня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                               О. В. Ступак

Судді                                                                                                            І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

                                                                                                                      С. О. Погрібний

                                                                                                                      В. В. Яремко