ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 березня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 206/5218/19 (2-а/206/92/19)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції 
на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року (суддя Румянцев О.П.) у справі №206/5218/19 (2-а/206/92/19) за позовом ОСОБА_1 до інспектора 4 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Баєрової Ірини Олександрівни про визнання протиправною та скасування постанови,- 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАК №1505321 від 10.09.2019 року, винесену інспектором 4 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Баєрової Ірини Олександрівни, відповідно до якої на позивача накладено штраф в розмірі 510 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, справу закрити. 
Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях позивача, а також доказів вчинення такого, що свідчить про безпідставність прийняття оскаржуваної постанови. 
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено. Скасовано постанову серії ЕАК №1505321 від 10.09.2019 року, винесену інспектором 4 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Баєровою Іриною Олександрівною про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП та накладення на нього штрафу у сумі 510,00 грн., як незаконну. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Не погодившись з рішенням суду, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, необґрунтованість рішення та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що повноваження поліцейського патрульної поліції під час несення служби є розгляд справи про адміністративні правопорушення та застосування заходів адміністративного впливу до правопорушників, які вчинили адміністративні правопорушення у випадках та в спосіб, які передбачені законодавством. Зауважує, що постанова в справі про адміністративне правопорушення складена повноважною на те посадовою особою згідно з вимогами КУпАП, та за наявності достатніх даних про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, дії позивача кваліфіковані правильно. 
Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 10 вересня 2019 року інспектором 4 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Баєровою І.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАК №1505321, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. (а.с. 4).
За змістом цієї постанови, 10 вересня 2019року о 09:49 годині ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , керував транспортним засобом КАМАЗ 5320 державний номер НОМЕР_1 , який є небезпечним вантажем, у якого була забруднена цистерна в масляних плямах, чим порушив п.22 ПДР України.
Так, ст.280 КУпАП встановлено, що посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, однак, як вбачається з оскаржуваної постанови, відповідачем при розгляді справи не було виконано вимог ст.280 КУпАП.
Відповідно до ч.2 ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення, а згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам статей 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та вказати мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи виражених ним доводів, однак, в оскаржуваній постанові відсутні будь-які висновки, мається лише констатація факту.
Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно зі статтею 9 КУпАП є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Статтею 132-1 КУпАП встановлено, що порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пунктом 22 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306, передбачено умови перевезення вантажу, а саме:
22.1. Маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу. 
22.2. Водій перед початком руху зобов`язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху - контролювати це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створенню перешкод для руху. 
22.3. Перевезення вантажу дозволяється за умови, що він: 
а) не наражає на небезпеку учасників дорожнього руху; 
б) не порушує стійкості транспортного засобу і не утруднює керування ним; 
в) не обмежує водієві оглядовості; 
г) не закриває зовнішніх світлових приладів, світлоповертачів, номерних і розпізнавальних знаків, а також не перешкоджає сприйманню сигналів, що подаються рукою; 
ґ) не створює шуму, не піднімає пилу та не забруднює проїзну частину і навколишнє середовище. 
22.4. Вантаж, що виступає за габарити транспортного засобу спереду або ззаду більш як на 1 м, а за шириною перевищує 0,4 м від зовнішнього краю переднього або заднього габаритного ліхтаря, повинен бути позначений відповідно до вимог підпункту "з" пункту 30.3 цих Правил. 
22.5. За спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. 
Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. 
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення. 
22.6. Транспортні засоби, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, повинні рухатися з увімкненим ближнім світлом фар, задніми габаритними ліхтарями та встановленими розпізнавальними знаками, передбаченими пунктом 30.3 цих Правил, а великовагові та великогабаритні транспортні засоби - також з увімкненим проблисковим маячком (проблисковими маячками) оранжевого кольору. 
Отже, п. 22 ПДР містить декілька підпунктів умов перевезення вантажу. Між тим, відповідачем при складанні постанови не конкретизовано який саме підпункт пункту 22 ПДР позивачем порушено при здійсненні перевезення вантажу.
За приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи відповідачем не було надано доказів скоєння позивачем правопорушення, обставини якого викладені в оскарженій постанові.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано суду жодних доказів в розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які підтверджують порушення позивачем Правил дорожнього руху, наявність в його діях складу правопорушення та правомірність прийняття оскаржуваної постанови (фото, відеозапис тощо).
Так, з дослідженого відеозапису, який здійснений відповідачем на службовий відеореєстратор, вбачається, що факту скоєння ОСОБА_1 правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., не зафіксовано, а відтак, відеозапис не може бути використаний відповідачем як засіб доказування у суді. 
Інших доказів на підтвердження порушення позивачем п. 22 ПДР України відповідачем не надано.
В свою чергу позивач в адміністративному позові заперечує проти вчинення ним адміністративного правопорушення та зазначає про те, що не порушував Правил дорожнього руху, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.
Також, судом апеляційної інстанції не беруться до уваги посилання відповідача в апеляційній скарзі на п. 2.8 та п.15.2.1 «в» Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України №822 від 26.07.2004 року, оскільки зазначені правила 05.10.2018 року втратили чинність.
З огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Посилання заявника апеляційної скарги на те, що обов`язок по доказуванню покладається не лише на відповідача, а і на позивача, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.2 ст.77 КАС України (в редакції з 15.12.2017) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, з огляду на предмет спору у цій справі, саме на відповідача покладено обов`язок довести правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Безпідставними суд апеляційної інстанції вважає і посилання заявника апеляційної скарги на те, що під час винесення оскаржуваного рішення інспектор патрульної поліції діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначений Законом, оскільки вказані доводи не можуть бути підставою для висновків щодо обґрунтованості оскарженого рішення, так як виконання патрульним поліцейським своїх обов`язків у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», не позбавляє останнього обов`язку обґрунтувати належними доказами прийняті ним рішення.
Таким чином, не доведеним є факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що постанова серія ЕАК №1505321 від 10.09.2019 року, винесена інспектором 4 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Баєрової Ірини Олександрівни відносно ОСОБА_1 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 132-1 КУпАП, підлягає скасуванню, у зв`язку з недоведеністю вчинення адміністративного правопорушення.
Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що суд першої інстанції, обґрунтовано приймаючи рішення про скасування оскаржуваної постанови, залишив поза увагою заявлені позивачем позовні вимоги щодо закриття відносно нього справи про адміністративне правопорушення.
Так, відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративний суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність доповнення резолютивної частини рішення суду першої інстанції абзацом наступного змісту: «Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.132-1 КупАП - закрити». В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
За приписами ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції – задовольнити частково.
Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року у справі №206/5218/19 (2-а/206/92/19) - змінити, доповнивши його резолютивну частину абзацом наступного змісту:
«Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.132-1 КупАП - закрити».
В іншій частині рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.      

Повний текст постанови складено 03 березня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк