П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/2857/19	

 	                   Головуючий в 1 інстанції: Марич Є.В.                   рішення суду першої інстанції прийнято у м. Миколаїв                   23 жовтня 2019 року 	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
           суддів:                                                             Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТА-Н" до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, Державної фіскальної служби України про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

          Товариство з обмеженою відповідальністю "Рента-Н" звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі – відповідач 1 або ГУ ДФС у Миколаївській області) та Державної фіскальної служби України (далі – відповідач 2 або ДФС), в якому просить суд скасувати рішення від 11.07.2019 р. №1219771/41907606 про відмову в реєстрації податкової накладної; зобов`язати зареєструвати податкову накладну від 08.06.2019 р. №31 за датою її подання.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що ним подано всі наявні документи та вчинено всі залежні від нього заходи, необхідні для реєстрації податкової накладної по взаємовідносинам із ТОВ "Макси-Пром". Однак відповідач 1 без обґрунтування підстав, відмовив йому у реєстрації податкової накладної.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року адміністративний позов ТОВ "Макси-Пром" задоволено в повному обсязі.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ГУ ДФС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт вказує на те, що підставою для відмови у реєстрації податкових накладних Позивача було не надання платником податку первинних документів щодо постачання/придбання щодо постачання /придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи, акти приймання-передачі товарів, розрахункові документи, банківські виписки з особових рахунків, що в свою чергу призвело до порушення вимог встановлених п. 14 Порядку.
Крім того, апелянт не погоджується із наявністю підстав для відшкодування позивачеві витрат на правову допомогу в сумі 7 000грн. та зазначає, що в провадженні Миколаївського окружного адміністративного суду перебуває понад 80 аналогічних справ, зокрема, 400/2865/19; 400/2435/19; 400/2894/19; 400/2858/19, 400/2353/19, 400/3091/19, 400/3095/19 тощо. З урахуванням того, що в кожній справі заявлено клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 7 000 грн., їх загальна сума становить понад 560 000 грн. При цьому, суть спору в цих справах є ідентичною (відмова у реєстрації податкової накладної), а позовні заяви відрізняються лише реквізитами рішень Комісії контролюючого органу. Однак, час, витрачений адвокатом на підготовку однакових позовів, не зазначений у жодному документі (договорі, рахунку-фактурі, акті приймання-передачі тощо), тому просить суд відмовити у задоволенні клопотання про відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів витрат на професійну правничу допомогу.
Судова колегія вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає  частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, основним видом діяльності позивача є оптова торгівля, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
31.05.2019 р. позивач уклав з ТОВ “Макси-Пром” договір купівлі-продажу товарів №31/05-02, за умовами якого позивач має поставити на адресу ТОВ “Макси-Пром” продукти харчування на суму 22947438,48 грн. із ПДВ.
У червні 2019 р. на виконання умов вищезазначеного договору позивач поставив ТОВ "Макси-Пром" продукти харчування, що підтверджується видатковою накладною, довіреністю, рахунком на оплату (а. с. 27-29).
Поставлена ТОВ "Макси-Пром" продукція попередньо придбана позивачем у ПП фірми "Альфа Опт", що підтверджується договором поставки від 15.04.2019 р., видатковими та податковими накладними, платіжними дорученнями, деклараціями виробника (а. с. 30-40).
Податкову накладну №31 складено позивачем датою відвантаження продукції – 08.06.2019 р., та направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі – ЄРПН) (а. с. 13).
Автоматизованою системою "Єдине вікно подання електронних документів" ДФС України направлено позивачу повідомлення про прийняття податкової накладної та зупинення її реєстрації (а. с. 14-15). Підставою вказано, що податкова накладна відповідає вимогам п.п. 1.6 п. 1 Критеріїв ризиковості платника податку. Запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.
Позивач направив ГУ ДФС пояснення щодо підтвердження реальності здійснення господарської операції з ТОВ "Макси-Пром" із наданням відповідних доказів (а. с. 16-18). Вказані пояснення відповідачем 1 отримані, про що свідчить квитанція № 2 (а. с. 21).
Відповідач 1 не врахував надані позивачем пояснення та докази на їх підтвердження і рішенням від 11.07.2019 р. №1219771/41907606 відмовив у реєстрації податкової накладної від 08.06.2019 р. №31 в ЄРПН (а. с. 22-23).
Підставою для прийняття такого рішення стало ненадання платником податків копій документів, а саме: розрахункових документів, банківських виписів з особових рахунків; первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунків-фактури/інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних.
Не погоджуючись з відмовою ГУ ДФС у Миколаївській області у реєстрації податкової накладної, ТОВ “РЕНТА-Н” звернулося до суду із відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення є  протиправним, оскільки його зміст не дає чіткого розуміння обставин, за яких було прийняте негативне для платника податку рішення.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, вважає його вірним та таким, що відповідає нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
За змістом п. 201.16 ст. 201 ПК України визначено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 21 лютого 2018 року затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Порядок № 117) (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктами 5-7 Порядку № 117 встановлено, що податкова накладна/розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку. У разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється. У разі коли за результатами моніторингу податкова накладна/розрахунок коригування відповідають критеріям ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який має позитивну податкову історію платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.
Пунктом 10 Порядку № 117 передбачено, що критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку, визначає ДФС та надсилає на погодження Мінфіну в електронній формі через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади.
Пунктами 12-13 Порядку № 117 визначено, що у разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації. У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування зазначаються:
1) номер та дата складання податкової накладної / розрахунку коригування;
2) порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД / послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена;
3) критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(їх) зупинено реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку;
4) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.
Пунктом 14 порядку №117 визначено перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, який включає в себе:
договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції;
первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні;
розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків;
документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.
Пунктами 18-21 Порядку № 117 встановлено, що Письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 15 цього Порядку, розглядаються комісіями контролюючих органів. Комісії контролюючих органів складаються з комісій регіонального рівня (комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників ДФС) та комісії центрального рівня (ДФС). Зазначені комісії приймають рішення про:
- реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі;
- відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.
Підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування є:
- ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено;
- ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку;
- надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.
Як вбачається з матеріалів справи, 31 травня 2019 року ТОВ “РЕНТА-Н” та ТОВ “МАКСИ-ПРОМ” укладено договір купівлі-продажу № 31/05-02, відповідно до якого ТОВ “РЕНТА-Н” зобов`язалось поставити на адресу ТОВ “МАКСИ-ПРОМ” продукти харчування на загальну суму 22 947 438,48 гривень.
Пунктом 6.1. Договору № 31/05-02 від 31.05.2019 року визначено, що оплата за поставлений товар має бути перерахована на протязі 30 днів, з дня поставки товару. 
Пунктом 6.3. Договору № 31/05-02 від 31.05.2019 року встановлено, що в разі порушення продавцем зобов`язання передбаченого п.4.5. цього Договору покупець має право притримати оплату за такий товар, повідомивши про це продавця.
Пунктом 4.5. Договору № 31/05-02 від 31.05.2019 року передбачено, що разом з передачею товару, продавець на протязі 30 днів, зобов`язаний передати наступні документи: видаткові накладні, податкові накладні з квитанцією про їх реєстрацію.
У червні 2019 р. на виконання умов вищезазначеного договору позивач поставив ТОВ "Макси-Пром" продукти харчування, що підтверджується видатковою накладною, довіреністю, рахунком на оплату (а. с. 27-29).
Поставлена ТОВ "Макси-Пром" продукція попередньо придбана позивачем у ПП фірми "Альфа Опт", що підтверджується договором поставки від 15.04.2019 р., видатковими та податковими накладними, платіжними дорученнями, деклараціями виробника (а. с. 30-40). 
Податкову накладну №31 складено позивачем датою відвантаження продукції – 08.06.2019 р., та направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі – ЄРПН) (а. с. 13).
Автоматизованою системою "Єдине вікно подання електронних документів" ДФС України направлено позивачу повідомлення про прийняття податкової накладної та зупинення її реєстрації (а. с. 14-15). Підставою вказано, що податкова накладна відповідає вимогам п.п. 1.6 п. 1 Критеріїв ризиковості платника податку. Запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.
Колегія суддів зазначає, що, приймаючи рішення про зупинення реєстрації податкової накладної, податковий орган посилався на пп. 1.6 п. 1 Критеріїв ризиковості платника податку, які визначені Листом ДФС від 21 березня 2018 року № 959/99-99-07-18 за погодженням з Міністерством фінансів України від 22 березня 2018 року.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 липня 2019 року по справі № 320/6312/18 зазначив: “…Акти, які затверджують критерії ризиковості здійснення операцій мають на меті встановити норми права, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян, а відтак, підлягають обов`язковій реєстрації у порядку, визначеному діючим законодавством. Листи міністерств, інших органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами, не є джерелом права відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України”.
Таким чином, колегія суддів вважає, що зупинення реєстрації податкових накладних на підставі критеріїв ризиковості , встановлених листом ДФС, порушує принцип правової визначеності та передбачуваності, а відтак, є неправомірним.
Також, колегія суддів зазначає, що підпункт 1.6 пункту 1 Критеріїв ризиковості платника податку, визначених Листом ДФС від 21 березня 2018 року № 959/99-99-07-18, складається з 7 абзаців, які передбачають підстави для встановлення ризиковості платника податку.
На думку колегії суддів, контролюючий орган в квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування повинен здійснювати не лише загальне посилання на пп. 1.6 п. 1 Критеріїв, а конкретно зазначати відповідний абзац, в межах якого й закріплений конкретний критерій, на основі якого було зупинено реєстрацію податкової накладної. Така вимога є цілком обґрунтованою, з огляду на те, що: а) від розуміння конкретного критерію, на основі якого було зупинено реєстрацію податкової накладної, залежить послідовність надання платником податків пояснень, достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної; б) тільки визначивши критерій, на основі якого було зупинено реєстрацію податкової накладної, контролюючий орган може чітко визначити вичерпний перелік конкретних документів, які платник податків повинен надати контролюючому органу.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 22 липня 2019 року у справі №815/2985/18.
Матеріали справи свідчать, що позивач направив ГУ ДФС у Миколаївській області пояснення щодо підтвердження реальності здійснення господарської операції з ТОВ "Макси-Пром" із наданням відповідних доказів (а. с. 16-18). Вказані пояснення відповідачем 1 отримані, про що свідчить квитанція № 2 (а. с. 21).
Відповідач 1 не врахував надані позивачем пояснення та докази на їх підтвердження і рішенням від 11.07.2019 р. №1219771/41907606 відмовив у реєстрації податкової накладної від 08.06.2019 р. №31 в ЄРПН (а. с. 22-23).
Підставою відмови у вказаних рішеннях зазначено: “ ненадання платником податку копій документів: первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні ”.
З даного приводу, колегія суддів зазначає, що форма вказаних рішень передбачає, що в разі відмови в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних через ненадання платником податку копій документів, документи, які не надано (з тих, що визначені вказаною формою рішення), мають бути підкреслені. Проте, в порушення наведених вимог законодавства, в оскаржуваних рішеннях не підкреслено документи, які, на думку контролюючого органу, позивачем не надано, що позбавляє позивача можливості надати такі документи.
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що вказані рішення про відмову в реєстрації податкових накладних є формальним та об`єктивно не містять чіткого визначення підстав та мотивів для їх прийняття, а тому, не можуть бути визнані законними та обґрунтованими.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За час перегляду справи в апеляційному порядку, ані ГУ ДФС у Миколаївській області, ані ДФС України - як суб`єктом владних повноважень, не надали належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження Позивача, не навели мотивів прийняття спірного рішення та неврахування наданих Позивачем документів, а відтак, не довели правомірності свого рішення.
Оскільки Відповідачі не довели правомірність оскаржуваного рішення, а встановлені обставини по справі свідчать про його протиправність, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та його задоволення шляхом скасування рішення комісії ГУ ДФС у Миколаївській області, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації від 11 липня 2019 року за № 1219771/41907606, а також зобов`язанню ДФС України зареєструвати податкову накладну ТОВ “РЕНТА-Н” за № 31 від 08 червня 2019 року за датою її подання.
Щодо вимог про відшкодування витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката, судова колегія зазначає наступне.
Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року по справі № 810/2760/17.
В даному випадку, як вбачається із позовної заяви, представником позивача заявлені вимоги про відшкодування витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката у вигляді підготовки позовної заяви до Миколаївського окружного адміністративного суду про скасування рішень Комісії ДФС України про відмову в реєстрації податкових накладних в ЄРПН, та реєстрації податкових накладних Клієнта.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, колегія суддів виходить з наступного.
Досліджуючи надані представником позивача документи, судом встановлено, що Договором передбачено надання правової допомоги щодо підготовлення та передачі до Миколаївського окружного адміністративного суду позовної заяви про скасування рішень Комісії ДФС України про відмову в реєстрації податкових накладних в ЄРПН, та реєстрації податкових накладних Клієнта.
До того ж, ані Договір про надання правової допомоги, ані платіжне доручення не містять жодного посилання на адміністративну справу, в межах якої заявлені витрати на відшкодування правничої допомоги. Тобто вказані документи не доводять факту понесення Позивачем витрат на правову допомогу по конкретній адміністративній справі. Відсутність конкретизації по адміністративній справі ставить під сумнів обґрунтованість заявленої суми для відшкодування витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою.
Між тим, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, а також з комп`ютерної програми Діловодство спеціалізованого суду, в провадженні Миколаївського окружного адміністративного суду перебуває понад 80 аналогічних справ, зокрема, 400/2865/19; 400/2435/19; 400/2894/19; 400/2858/19, 400/3322/19, 400/3370/19, 400/3181/19, 400/3262/19 тощо. Суть спору в цих справах є ідентичною (відмова у реєстрації податкової накладної), а позовні заяви відрізняються лише реквізитами рішень Комісії контролюючого органу, у зв`язку з чим правова позиція між всіма справами дублюється. Тобто, в діях представника позивача вбачається системність, що також підтверджується відсутністю у документах (договорі, рахунку-фактурі, акті приймання-передачі тощо) витраченого адвокатом часу на підготовку однакових позовів.
В даному випадку, предмет спору у цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.
Таким чином, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову.
Відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, зокрема, із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
З огляду на те, що наданими до суду документами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено належними та допустимими доказами, судова колегія дійшла висновку щодо часткового задоволення вимоги позивача про розподіл судових витрат шляхом компенсації позивачу витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням принципів справедливості, обґрунтованості, співмірності та пропорційності у розмірі 2 000 грн.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Враховуючи, що судом першої інстанції правильно по суті спору вирішено справу, але допущено порушення норм процесуального права при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зміни судового рішення від 23.10.2019 року у відповідній частині. В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року змінити, виклавши абзац четвертий та п`ятий його резолютивної частини в наступній редакції:
«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 39394277) судовий збір у сумі 960,50 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн (тисяча грн 00 коп.) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Рента-Н".
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код 39292197) судовий збір у сумі 960,50 грн (дев`ятсот шістдесят грн 50 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн (тисяча грн 00 коп.) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Рента-Н".»
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.   Єщенко О.В.