ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

21 січня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №592/11973/16-ц 
Номер провадження 22-ц/816/11/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Орлова І. В. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
представника позивача Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» Міхна Анатолія Олександровича, відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 квітня 2017 року в складі судді Бичкова І.Г., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 07 квітня 2017 року, -  

                                                        ВСТАНОВИВ:
  У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» звернулося з позовом, вимоги якого уточнило 24 лютого 2017 року, 12 березня 2018 року та 17 січня 2019 року (т. 1 а.с. 67), до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 10240,34 доларів СІЛА та 503630,93 грн, що нарахована за період з 01 грудня 2014 року по 16 грудня 2016 року та складається з: 222,84 доларів США - заборгованості по поточних процентах; 10017,50 доларів США - заборгованості по прострочених процентах; 327140,05 грн - пені за несвоєчасне погашення кредиту; 176490,88 грн - пені за несвоєчасну сплату процентів та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 квітня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Сумської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредитному договору № 203/08-ІкФ від 05.05.2008 року з додатковим договором № від 28.07.2008 року в сумі 10240,34 доларів СІНА та 503630,93 грн, що складається з: 222,84 доларів СЩА - заборгованості по поточних процентах; 1.0017,50 доларів США - заборгованості по прострочений процентах; 327140,05 грн - пені за несвоєчасне погашення кредиту; 176490,88 грн - пені за несвоєчасну сплату процентів.
В рахунок погашення заборгованості в сумі 10240,34 доларів США по кредитному договору № 203/08-ІКФ від 05.05.2008 року з додатковим договором № 1 від 28.07.2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 185/08-ІФ від 05.05.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кушнір Л.Г. та зареєстрованим в реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 1563 з додатковим договором від 28.07.2008 року, а саме: земельну ділянку, площею 0,1 га кадастровий номер 5910136600:02:003:0274, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІ-М № 008149, виданого Піщанською сільською радою народних депутатів м. Суми Сумської області 03.06.1997 року на підставі рішення Піщанської сільської ради народних депутатів від 16.12.1996 року № 70. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 942, та розташований на даній земельній ділянці двоповерховий житловий будинок. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 січня 2018 року виправлено описку у третьому абзаці резолютивної частини заочного рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 квітня 2017 року та викладено його в наступній редакції: «В рахунок погашення заборгованості в сумі 45493,14 доларів СИТА по кредитному договору № 203/08- ІКФ від 05.05.2008 року з додатковим договором № 1 від 28.07.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 195/08- ІФ від 05.05.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кушнір Л.Г. та зареєстрованим в реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 1563 з додатковим договором від 28.07.2008 року, а саме: земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер 5910136600:02:003:0274, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІ-СМ № 008149, виданого Піщанською сільською радою народних депутатів м. Суми Сумської області 03.06.1997 року на підставі рішення Піщанської сільської ради народних депутатів від 16.12.1996 року № 70. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 942, та розташований на даній земельній ділянці двоповерховий житловий будинок».
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 вересня 2019 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення цього ж суду від 07 квітня 2017 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Зокрема, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі послався на те, що оскаржене рішення суду не відповідає вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так як у ньому не зазначено спосіб реалізації предмета іпотеки та його початкову ціну для подальшої реалізації. При цьому, відповідач, посилаючись на ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», вважає, що наявні правові підстави для відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки порушення основного зобов`язання не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Крім того, заявник апеляційної скарги звернув увагу і на ту обставину, що право банку нараховувати проценти та пеню за умовами кредитного договору припинилося у зв`язку з пред`явленням вимоги до позичальника у порядку ч. 2 ст. 1050 України та ухваленням рішення Ковпаківським районним судом            м. Суми від 05 березня 2015 року про стягнення заборгованості за кредитним договором по цивільній справі за№ 592/11629/14, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 28 березня 2018 року у справі за № 444/9519/12. До того ж, відповідач заявив про застосування позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованості по кредитному договору. Також ОСОБА_1 вказав на те, що у позовній заяві відсутні посилання на докази, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, а заявлений розмір штрафних санкцій є завеликим та не відповідає вимогам справедливості, добросовісності та розумності.
ПАТ АБ «Укргазбанк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
При цьому, позивач звернув увагу на ту обставину, що ОСОБА_1 належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи у суді першої інстанції, однак в судове засідання не з`явився без поважних причин, у зв`язку з чим справа була розглянута в заочному порядку. До того ж, банк вважає безпідставним посилання відповідача на судову практику Верховного Суду щодо розгляду даної справи, оскільки її не існувало на час ухвалення оскарженого рішення суду. Також, ПАТ АБ «Укргазбанк» зазначив про те, що даний позов заявлений в межах строків позовної давності, тому посилання в апеляційній скарзі на його пропуск є недоречним. Крім того, банк вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності суми заборгованості та суми штрафних санкцій. У той же час, банк вказав, що рішення суду не оскаржується позичальником ОСОБА_2 в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, тому воно не може бути скасовано повністю.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про задоволення апеляційної скарги та представника ПАТ АБ «Укргазбанк» Міхна А.О. про залишення рішення суду без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи заборгованість за кредитним договором за період з 01 грудня 2014 року по 16 грудня 2016 року у заявленому банком розмірі та звертаючи стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок порушення боржником зобов`язань щодо своєчасної сплати кредитних коштів за кредитним договором виникла заборгованість, тому вважав обґрунтованими позовні вимоги банку.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05 травня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір        № 203/08-ІКФ, за умовами якого позичальнику було відкрито невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 50000 доларів США на строк з 05 травня 2008 року по 04 травня 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13,8 % річних у межах строку кредитування (т. 1 а.с.9-13).
Додатковим договором № 1 від 28 липня 2008 року до зазначеного кредитного договору було збільшено ліміт невідновлювальної кредитної лінії до 80000 доларів США        (т. 1 а.с.14).
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № 195/08-ІФ від 05 травня 2008 року з додатковим договором до договору іпотеки від 28 липня 2008 року (т. 1 а.с. 16-19).
За умовами договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_1 , а саме: земельна ділянка площею 0,1 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також розташований на цій земельній ділянці незакінчений будівництвом двоповерховий житловий будинок під літ «А-ІІ», відсоток готовності якого складає 80%, вартістю         231163 грн та загальною площею 397,2 кв.м.
Скориставшись кредитними коштами, ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного погашення кредитних платежів відповідно до графіка погашення боргу та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконала, внаслідок чого за кредитним договором утворилась заборгованість, що стало підставою для звернення 07 листопада 2014 року банку до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 березня 2015 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредитному договору № 203/08-ІКФ від 05 травня 2008 року з додатковим договором № 1 від 28 липня 2008 року в сумі 38922,09 доларів США та 69190,34 грн, що складається з: 28474,28 доларів США - заборгованості по кредиту, в т.ч. 6778,52 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 405,24 доларів СІНА - заборгованість по процентах поточна; 3264,05 доларів США - прострочена заборгованість за процентами; 69190,34 грн - пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів та сплату процентів за користування кредитом. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь         ПАТ АБ «Укргазбанк» 3654 грн в рахунок повернення судового збору (т. 1 а.с. 20 - 21).
Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 12 листопада 2015 року рішення Ковпаківського районного Суми від 05 березня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення вказаних вимог.
У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 203/08-ІКФ від 05 травня 2008 року з додатковим договором № 1 від 28 липня 2008 року в сумі 38922,09 доларів США та 69190,34 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №195/08-ІФ від 05 травня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кушнір Л.Г. та зареєстрованим в реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 1563 з додатковим договором від 28 липня 2008 року, а саме: земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 5910136600:02:003:0274, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії II- CM № 008149, виданого Піщанською сільською радою народних депутатів міста Суми Сумської області 03 червня 1997 року на підставі рішення Піщанської сільської ради народних депутатів від 16 грудня 1996 року № 70, а також на розташований на цій земельній ділянці незакінчений будівництвом двоповерховий житловий будинок під літ «А-ІІ», відсоток готовності якого складає 80%, вартістю 231163 грн, загальною площею 397,2 кв.м, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною визначеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 1827 грн. в рахунок повернення судового збору за розгляд справи апеляційним судом (т. 1 а.с. 28 - 29).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
У частині першій статті 1048 ЦК України йдеться про те, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Зважаючи на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що позичальник порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 05 травня 2008 року щодо своєчасного погашення кредитних щомісячних платежів відповідно до графіка погашення боргу та сплати відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого за кредитним договором утворилась заборгованість, що стало підставою для звернення 07 листопада 2014 року банку до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки (справа № 592/11629/14).
Отже, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, з чим погодилися Ковпаківський районний суду м. Суми та Апеляційний суд Сумської області, які задовольнили позовні вимоги банку рішеннями від 05 березня 2015 року і від 12 листопада 2015 року, відповідно, та стягнули з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредитному договору № 203/08-ІКФ від 05 травня 2008 року з додатковим договором № 1 від 28 липня 2008 року в сумі 38922,09 доларів США та 69190,34 грн, яка нарахована станом на 01 грудня 2014 року, а також звернули стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку, у тому числі і за рахунок переданого в іпотеку майна.
Наявність вказаних судових рішень про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, у тому числі і за рахунок переданого в іпотеку майна, які боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за умовами кредитного договору, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судових рішеннях суду, а отже, строк дії договору змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.
У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту, а положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування пені поза межами строку дії договору.
Якщо за рішенням про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки заборгованість за кредитним договором указана у повному обсязі (тіло
кредиту+проценти+пеня), то кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, нарахованих відповідно до умов кредитного договору.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 04 липня 2018 року у справі за№ 310/11534/13-ц.
Отже, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність правових підстав для стягнення коштів по процентам за користування кредитом та пені, нарахованих відповідно до умов договору від 05 травня 2008 рок за період з 01 грудня 2014 року по 16 грудня 2016 року, тому позов ПАТ АБ «Укргазбанк» про стягнення заборгованості по кредитному договору у розмірі 10240,34 доларів США та 503630,93 грн не підлягає задоволенню.
Крім того, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості колегія суддів бере до уваги ту обставину, що рішенням Апеляційного суду Сумської області від 12 листопада 2015 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 203/08-ІКФ від 05 травня 2008 року з додатковим договором № 1 від 28 липня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 195/08-ІФ від 05 травня 2008 року, а саме: на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 5910136600:02:003:0274, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на розташований на ній двоповерховий житловий будинок. Рішення суду набрало законної сили.
Отже, банк, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який було задоволено вищевказаним рішенням апеляційного суду від 12 листопада 2015 року, використав право на погашення заборгованості, що виникла у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору та звернув стягнення на іпотечне майно. Повторне звернення стягнення згідно оскарженого рішення на одне й те саме майно з одних і тих самих підстав нормами чинного законодавства не передбачено. 
Однак, вказаного місцевий суд не врахував, тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. При цьому, колегія
суддів також враховує і той факт, що сторони в іпотечному застереженні погодили як позасудовий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя його право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку,
встановленому Законом України «Про іпотеку» (підп. 6.4.1., п.п. 6.5, 6.6 договору іпотеки від 05 травня 2008 року), що також свідчить про відсутність підстав для задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.
Клопотання відповідача в апеляційній скарзі про застосування наслідків спливу строку позовної давності до спірних правовідносин колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Однак, ураховуючи, що заявлені удруге позивачем вимоги є необґрунтованими, тому відсутні правові підстави для застосування позовної давності.
За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку, тому рішення суду як таке, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а його висновки не відповідають обставинам справи, а також з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що заочне рішення суду не оскаржується позичальником ОСОБА_2 в частині стягнення заборгованості, тому воно не може бути скасовано повністю, не знайшло свого підтвердження. Зокрема, з доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що відповідач оскаржує рішення суду як в частині стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості за кредитним договором, так і в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вказані вимоги є взаємопов`язаними, так як у позові йдеться про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з наявністю кредитної заборгованості. Крім того, відповідач ОСОБА_1 , як майновий поручитель, який несе субсидіарну відповідальність за невиконання боржником умов кредитного договору має право на оскарження судового рішення також і в частині стягнення кредитної заборгованості, приймаючи до уваги, що вказаними вимогами суд вирішив питання і про його права, інтереси та обов`язки.
Оскільки в задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» має бути відмовлено, тому на підставі ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір за апеляційний розгляд справи в сумі 900 грн.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 3, п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд,

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.  

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відмовити.  

Стягнути з Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк на користь ОСОБА_1 судовий збір за апеляційний перегляд справи в сумі 900 грн. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 24 січня 2020 року.

Головуючий:                                                                     С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді:                                                                                 Т.А. Левченко 

                                                                                              І.В. Орлов