Справа № 308/4683/18

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
 
18 лютого 2020 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі: 

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.
суддів:Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.,
за участі секретаря: Волощук В.І.,
за участі сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 жовтня 2019 року, у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору – органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,

В С Т А Н О В И В:
У травні 2018 року ОСОБА_2  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимоги на предмет спору – органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. 
Обгрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що ОСОБА_2 проживав у громадянському шлюбі з громадянкою ОСОБА_5 . Від даного шлюбу у них народилася дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.03.2018 року з позивача стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., які він справно сплачує. На даний час ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживають окремо, стосунки між нами погіршилися, відповідачка не надає позивачу можливості бачитися з сином та приймати участь у його вихованні. Неодноразові його спроби зустрітися з сином та приймати участь у його вихованні закінчувалися скандалами, що негативно відображається на психічному здоров`ї дитини. Внаслідок своєї протиправної поведінки відповідачка перешкоджає позивачу, у здійсненні його обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, щодо піклування про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток покладені зокрема статтею 150 СК України. У зв`язку з цим просить суд задовольнити даний позов та винести рішення, яким зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити наступний графік зустрічі з сином, а саме: перша та третя субота місяця з 10 год. суботи до 10 год. неділі, друга та четверта неділя місяця з 10 год. неділі до 10 год. понеділка, та щосереди з 10 год. до 18 год.
Позивач ОСОБА_2  та представник позивача ОСОБА_4  в судовому засіданні уточнили позовні вимоги, просили винести рішення, яким зобов`язати  ОСОБА_1  не чинити  ОСОБА_2  перешкод у спілкування із сином ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  та встановити спосіб участі  ОСОБА_2  у вихованні та спілкуванні із сином  ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення наступного графіку зустрічей: у першу і третю суботу місяця та другу і четверту неділю місяця з 09год. по 20 год. за місцем проживання ОСОБА_2  за адресою:  АДРЕСА_1 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29 жовтня 2019 року уточненні позовні вимоги задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП суду невідомий), мешканку АДРЕСА_2 не чинити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ), мешканцю АДРЕСА_1 , перешкод у спілкування із сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановлено спосіб участі ОСОБА_2  у вихованні та спілкуванні із сином  ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення наступного графіку зустрічей: у першу і третю суботу місяця та другу і четверту неділю місяця з 09год. по 20 год. за місцем проживання ОСОБА_2  за адресою:  АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати, провадження по справі закрити. Зокрема, зазначає, що ніколи не чинила перешкоди рідному батькові бачитись з дитиною, однак якщо це суперечить чи буде суперечити інтересам дитини, спричинятиме шкоду здоров`ю дитини, то вона буде намагатися всіма способами захистити свою дитину. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

   Відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у цивільному шлюбі, за час якого народилася дитина – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про народження.
В подальшому цивільний шлюбі між сторонами було припинено, після чого відповідач зареєструвала шлюб із громадянином ОСОБА_8 та змінила своє прізвище із « ОСОБА_9 » на «Данило», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_2 від 05.05.2018 року.

З наявного в матеріалах справи рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16.03.2018 року вбачається, що з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн.  
Розпорядженням голови Ужгородської РДА № 131 від 05 квітня 2018 року визначено спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні із сином шляхом зустрічей щосереди та щосуботи з 16 до 18 год. за попередньою домовленістю із матір`ю.

Згідно Висновку органу опіки та піклування № 789/03 від 12. 11. 2018 року рекомендовано визначити спосіб участі Позивача у вихованні та спілкуванні із малолітнім сином ОСОБА_10 шляхом зустрічей з ним кожну другу суботу місяця з 10 год. до неділі 17 години за місцем проживання батька.

В суді першої інстанції позивачем доведено перешкоджання відповідачкою зустрічам батька із сином, зокрема, вказане підтверджується відповідями начальника Ужгородського районного відділення поліції, згідно яких з Відповідачкою проводилась профілактична бесіда з цього приводу.

Уточнюючи позов, мінімізуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 у першу чергу турбувався про дитину, її комфорт та можливість спілкування з нею, не порушуючи звичний для сина розпорядок дня.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність обставинам справи, що мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
За правилами ст. 7 ч.ч.2,8, 9, 10 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно з вимогами ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Положеннями ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно із частинами першою та другою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, встановивши, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у спілкуванні їх спільної дитини, дійшов правильного висновку та обґрунтовано визначив саме такий спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина, що не суперечить інтересам дитини.
Докази та обставини, на які посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_11 ( ОСОБА_5 , були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Одночасно колегія суддів апеляційного суду наголошує, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини.
Так, відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (надалі – Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції).
Наприклад, у справі "Хант проти України" вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.
Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає і з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і в першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.
Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повний текст постанови суду складено 18 лютого 2020 року.

Головуючий 

Судді