КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 359/6553/19
Головуючий у першій інстанції - Журавський В.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2483/2020

 
ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
05 лютого 2020 року                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді:            Яворського М.А.,
суддів:                                Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2019 року у справі за поданням головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Хорошої Натели Важанівни про примусове проникнення до житла боржника, -
ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року головний державний виконавець Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області Хороша Н.В. звернулась до суду із поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , відповідно до якого, просила винести ухвалу про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , а саме - квартири АДРЕСА_1 .  
Вимоги подання обґрунтовані тим, що на примусовому виконанні у Бориспільському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області з 30 січня 2018 року перебуває виконавче провадження №54454060, що відкрито 11 серпня 2017 року Деснянським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві з виконання виконавчого листа №755/14795/16-ц від 12 травня 2017 року виданий Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у розмірі 188 297,14 грн. на користь ОСОБА_3 та передано до Бориспільського МРВ ДВС ГТУЮ в Київській області за належністю.
Державний виконавець також зазначає, що 08 серпня 2018 року  ним було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження на підставі заяви представника боржника Слободяніна М.В. від 11 липня 2018 року  у зв`язку з апеляційним оскарження судового рішення  за яким видано виконавчий лист.  
31 жовтня 2018 року на адресу відділу ДВС надійшла постанова про залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , у зв`язку з чим 12 листопада 2018 року винесено постанову про поновлення виконавчого провадження №54454060, та разом з тим 13 листопада 2018 року, 10 січня 2019 року та 27 лютого 2019 року направлено боржнику вимогу державного виконавця про проведення виконавчих дій, а саме опису квартири АДРЕСА_1 .
Державний виконавець зазначає, що постанову про відкриття виконавчого провадження та вимогу подати декларацію про доходи та майно було направлено на адресу, що зазначена у виконавчому листі, у зв`язку із чим боржник ОСОБА_1 вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження.
Окрім того, державний виконавець вказує, що ним неодноразово здійснювались виїзди за адресою проживання боржника ОСОБА_1 , однак жодного разу державного виконавця не було допущено до квартири. 
Хороша Н.В. вказує, що боржником не було вчинено жодних дій, спрямованих на виконання (повне або часткове) рішення, не надано додаткових відомостей про майновий стан, не запропоновано ті види майна чи предмети, на які можливо звернути стягнення в першу чергу, а навпаки вчиняються дії, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2019 року подання головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Хорошої Н.В. задоволено. Надано дозвіл головному державному виконавцю Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Хорошій Н.В. на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , а саме квартири АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись із вказаним судовим рішення, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що таке судове рішення підлягає повному скасуванню з підстав неповного з`ясування та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд, при винесенні рішення, визнав встановленими через необ`єктивне та невірне викладення фактів та наданих доказів у поданні органом стягнення.
Апелянт  вказує, що у його відсутність судом було досліджено докази без їх аналізу, а боржник був позбавлений можливості довести ті обставини, які мають значення для справи і на які б посилався як на підставу своїх заперечень проти задоволення вказаного подання, проте судом не було належно повідомлено боржника про судові засідання, а адреса, що вказана в поданні не є його адресою.
Окрім того ОСОБА_1 зазначає, що не погоджується із з твердженням державного виконавця про те, що ним не було надано додаткових відомостей про свій майновий стан та не запропонував ті види майна чи предмети, на які можна звернути стягнення в першу чергу, посилаючись на те, що після відкриття виконавчого провадження в його особистому житті та на роботі відбулись зміни, що мають значення для об`єктивного вирішення питання по суті вимог подання. Зокрема, згідно посвідчення серії НОМЕР_1, виданого відділом у справах сім`ї та спорту Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 24 липня 2018 року ОСОБА_1 зареєстрований як багатодітний батько. 
Апелянт також вказує, що є працевлаштованим в ТОВ «ПМБ ГРУП», проте згідно постанови про арешт коштів боржника від 29 грудня 2017 року згідно виконавчого провадження № 54454060 свою заробітну плату не отримує, та відповідно до довідки АО КБ «ПРИВАТБАНК» від 29 листопада 2019 року на рахунки ОСОБА_1 накладено арешт згідно тої ж постанови.
ОСОБА_1 наголошує, що незважаючи на арешт рахунків, він перераховує кошти за виконавчим провадженням № 54454060 в різних сумах по мірі наявності грошей, а тому просив скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2019 року.
На адресу суду надійшов відзив від ОСОБА_3 , відповідно до якого стягувач не погоджується з апеляційною скаргою, вважає її такою, що не підлягає задоволенню, а ухвалу  такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Стягувач вказує, що повістки боржнику ОСОБА_1 направлялись судом за адресою його місця реєстрації, та повертались  без вручення, й відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України він був повідомлений про розгляд справи належним чином.
Окрім того, ОСОБА_3 зазначає, що під час судових засідань судом було досліджено матеріали виконавчого провадження та зроблено вірні висновки щодо ознайомлення представником боржника з цими матеріалами та стосовно того, що боржником з 11 серпня 2017 року й до звернення державним виконавцем до суду з поданням боржником не вчинялись будь-які дії спрямовані на повне чи часткове погашення суми боргу.
Виходячи з наведеного, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .
При апеляційному провадженні представник апелянта ОСОБА_2   підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити та скасувати оскаржувану ухвалу, яка  постановлена без відповідного врахування обставин справи, як не свідчать, що боржник якимось чином перешкоджав проникненню державного виконавця до квартири. Не мітять матеріали справи і  доказів належного повідомлення боржника про проведення виконавчих дій у вказаній квартирі та необхідності на дання допуску до неї. Акти, що складені державним виконавцем не містять відповідних відомостей. З врахуванням викладених обставин  просив задовольнити апеляційну скаргу.
Головний державний виконавець Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області Хороша Н.В.  при апеляційному розгляді справи заперечила щодо доводів викладених в апеляційній скарзі та просила залишити її без задоволення, а судове рішення без змін як таке що постановлено з дотриманням норм процесуального законодавства. При підтвердила,  що в неї у провадженні перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа №755/14795/16-ц від 12 травня 2017 року виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у розмірі 188 297,14 грн. на користь ОСОБА_3 і нею вживалися всі заходи передбачені  Законом України «Про виконавче провадження» для виконання вказаного рішення. Однак вжитими заходами не було виявлено іншого майна у боржника окрім зареєстрованої на його ім`я квартири   АДРЕСА_1 , тому з метою опису вказаного нерухомого майна нею направлялися  боржнику  повідомлення щодо допуску її до вказаної квартири та здійснювалися відповідні виїзди, але квартиру ніхто не відкрив, тому вона і звернулася до суду вказаним поданням та вважає, що суд обґрунтовано його задовольнив. 
Стягувач у вказаному виконавчому провадження ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та просив залишити ухвалу суду без змін, оскільки боржник на протязі тривалого часу ігнорує вимоги державного виконавця та  ухиляється від виконання рішення суду. 
Заслухавши доповідь судді,  пояснення учасників справи, що з`явилися до суду апеляційної інстанції, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця не суперечать вимогам закону і звертаючись з поданням до суду, державний виконавець навів переконливі доводи своїх вимог.
Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним нормам  оскаржуване у справі  судове рішення не відповідає.
Так із матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у Бориспільському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області з 30 січня 2018 року перебуває виконавче провадження №54454060, що відкрито 11 серпня 2017 року Деснянським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві з виконання виконавчого листа №755/14795/16-ц від 12 травня 2017 року виданий Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у розмірі 188 297,14 грн. на користь ОСОБА_3 та передано до Бориспільського МРВ ДВС ГТУЮ в Київській області за належністю.
Згідно статті 1 "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Зокрема пунктом 10 та пунктом 24 « Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої наказом Міністерства юстиції України №51/25 від 02 квітня  2012 року (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) визначений порядок дій державного виконавця  після виявлення ним  майна боржника  та порядок проведення опису  та арешту цього майна .
Так, після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову.  Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові (пункт 10 вказаної Інструкції).
Пунктом 24 Інструкції визначено, що у разі відсутності боржника та якщо рішення може бути виконано без його участі, виконання рішення проводиться за участю стягувача або його представника та двох понятих.
Як вбачається із матеріалів справи державний виконавець, встановивши наявність у боржника в справі ОСОБА_1 нерухомого майна: квартири  АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 серпня 2017 року ( а.с.8)  23  листопада 2018 року, 17 січня 2019 року  та 13 березня 2019 року  склав  Акти  про не допуск його у вказану квартиру ( а.с.17,20,23).
Разом з тим визнати вказані дії державного виконавця такими, що відповідають нормам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та п.10, 24 « Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої наказом Міністерства юстиції України №51/25 від 02 квітня  2012 року колегія суддів не може оскільки наявні в матеріалах справи акти державного виконавця від 23 листопада 2018 року та 13 березня 2019 року складені за участю лише одного понятого. 
Крім того в зазначених актах та акті від 17 січня 2019 року  державним виконавцем не зазначено, що не здійснення опису вказаної квартири сталося саме із-за умисних дій боржника  - не допуску  до вказаної квартири.  
 Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження"виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.
За наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи виконавець має право безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду (пункт 4 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII).
За правилом статті 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Питання про примусове проникнення до житла повинно вирішуватися не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
А як передбачено частиною 6 статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом першої інстанції не було належним чином досліджено матеріали подання та виконавчого провадження, не враховано відсутність доказів надсилання та отримання боржником ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження та не встановлено чи мав він реальну можливість виконати в добровільному порядку рішення суду, чи ухилялася остання від вчинення виконавчих дій та чи є належні підстави для такого припущення .
Крім того, як убачається із повідомлень, державним виконавцем не правильно зазначено адресу проживання/реєстрації боржника. 
Долучені до подання повідомлення державного виконавця про зобов`язання боржника надати доступ до житла та акти державного виконавця не містять доказів того, що боржник знав про виконавче провадження та проведення виконавчих дій щодо нього, оскільки у встановленому порядку він не отримав ці документи.
Крім того, суд не перевірив чи дійсно боржник перебував за місцем проживання в момент виїзду державного виконавця та умисно перешкоджав проникненню в житло, у зв`язку з чим виникла необхідність саме примусового проникнення до житла.  
Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункту 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).
Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено у Конституції України і міжнародно - правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.
З огляду на викладене, дозвіл на примусове проникнення до житла боржника було надано судом першої інстанції передчасно, без належного з`ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці, тому оскаржувана ухвала про задоволення подання не відповідає матеріалам справи та вимогам статтей 260, 263 ЦПК України, вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, й відповідно до вимог статті 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні подання державного виконавця.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд, 
 ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення  про відмову у задоволенні подання головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Хорошої Натели Важанівни про примусове проникнення до житла боржника . 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Мотивований текст постанови  виготовлений 07 лютого 2020 року.  
 
Головуючий суддя :                                                              М.А.Яворський  
 Судді:                                                                                   Т.Ц.Кашперська                                                                                                                   В.О.Фінагеєв