ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
21 січня 2020 року
м. Харків
Справа № 613/608/15
Провадження № 22-ц/818/824/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Хорошевського О.М.,
Суддів Кіся П.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря Курносової К.О.
учасники справи:
позивач  ОСОБА_1 
відповідач Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчальний виробнично-дослідний центр "Агротех", Реєстраційної служби Богодухівського міського управління юстиції Харківської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчальний виробнично-дослідний центр "Агротех" на заочне рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 26 січня 2016 року, ухвалене суддею Кузіною Н.П., 

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчальний виробнично-дослідний центр "Агротех", Реєстраційної служби Богодухівського міського управління юстиції Харківської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,
в с т а н о в и в :
У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, який у подальшому уточнила та просила визнати недійсним договір оренди землі № 21-56 від 29 січня 2014 року, укладений між нею та ТОВ «НВДЦ «Агротех», про передачу в оренду земельної ділянки площею 3,6896 га, кадастровий номер: 6320884500:02:002:0090, скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки № 10445329 від 29 січня 2014 року за договором оренди землі № 21-56 від 29 січня 2014 року, укладеним між ОСОБА_2 та ТОВ «НВДЦ «Агротех», про передачу в оренду земельної ділянки площею 3,6896 га, кадастровий номер: 6320884500:02:002:0090.
Позовні вимоги вмотивовані тим, що вона є власником земельної ділянки площею 3,6896 га, кадастровий номер: 6320884500:02:002:0090, що розташована на території Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області. 
30 липня 2012 року ОСОБА_2 уклала договір оренди земельної ділянки з ТОВ «БКЗ-Інвест» строком 5 років. Договір оренди землі було зареєстровано в Управлінні Держкомзему у Богодухівському районі Харківської області 17.08.2012 року, реєстровий номер 632088454000704. 
26.09. 2013 році в приміщенні школи села Мерло позивачка підписала Довіреність на ім`я ОСОБА_3 
29.01.2014 від її імені було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,6896 га (кадастровий 6320884500:02:002:0090), 29.01.2014 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Навчально-виробничий дослідний центр «Агротех» терміном на 10 років, який відповідно до положень статті 20 ЗУ «Про оренду землі», чинної на момент укладання договору, договір оренди землі підлягав державній реєстрації. Договір оренди землі було зареєстровано в Управлінні Держкомзему у Богодухівському районі Харківської області 29.01.2014 року. Вказаний договір підписаний представником позивача за довіреністю ОСОБА_3 
Позивачка вказує, що не має жодних орендно-договірних відносин з ТОВ «НВДЦ «Агротех», договір учинений без її реального волевиявлення на передачу в оренду земельної ділянки даному товариству, у зв`язку з чим за наведених обставин вказаним договором відповідачем порушені її права власника земельної ділянки, в зв`язку з чим вона звернулася до суду із цим позовом.
Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 27 січня 2016 року позовні вимоги задоволено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вказаною довіреністю не встановлені повноваження представника вчиняти правочини щодо розпорядження нерухомим майном позивача шляхом укладання договору оренди землі від імені та в інтересах позивача, предметом якого є належна йому земельна ділянка. Отже ОСОБА_3 не мав повноваження укладати спірний договір оренди землі, як представник позивача за даною довіреністю.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції ТОВ «Навчальний виробничо-дослідний центр «Агротех» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування скарги посилається на те, що суд безпідставно розглянув справу без належного їх повідомлення як учасника справи.
Суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову не звернувши уваги на те, що серед іншого позивач уповноважила ОСОБА_3 бути її представником в усіх організаціях, установах, підприємствах незалежно від права власності, в тому числі в органах влади та місцевого самоврядування… у реєстраційній службі Богодухівського районного управління юстиції з питань державної реєстрації та оформлення оренди на спірну земельну ділянку. Для цього повіреному надано право підписувати договори та угоди про розірвання… а також здійснювати інші необхідні дії пов`язані з виконанням цієї довіреності.
Суд задовольняючи позовні вимоги виходив із того, що прирівняв довіреність видану ОСОБА_2 до довіреності на розпорядження нерухомим майном, однак видана довіреність вказує на повноваження повіреного щодо оренди користування земельною ділянкою.
До апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно зі ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи з наступного.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судом встановлено, що власником земельної ділянки площею 3,6896 га, кадастровий номер: 6320884500:02:002:0090, що розташована на території Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХР № 112337 від 27 квітня 2004 року (витяг з держреєстру речових прав № 33199573 від 05 лютого 2015 року).
Відповідно до матеріалів реєстраційної справи державної реєстрації речових прав на земельну ділянку позивача та даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, судом встановлено, що ТОВ «НВДЦ «Агротех» є набувачем права оренди земельної ділянки площею 3,6896 га, кадастровий номер: 6320884500:02:002:0090 на підставі договору оренди землі № 21-56 від 29 січня 2014 року та згідно із рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 10445329 від 29 січня 2014 року.
Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що позивач, як орендодавець, в особі представника – ОСОБА_3 , надав, а ТОВ «НВДЦ «Агротех», як орендар, в особі директора Бобрика В.А., прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 6320884500:02:002:0090 , яка знаходиться на території Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області строком на 10 років. До договору доданий акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акт приймання-передачі земельної ділянки, які також зі сторони орендодавця - позивача підписані ОСОБА_3 .
Встановлено, що ОСОБА_3 уклав договір оренди землі з ТОВ «НВДЦ «Агротех» від імені позивача як її представник згідно із довіреністю виданою Твердохліб Н.О. від 26 вересня 2013 року, зареєстрованою в реєстрі за № 289.
Указана довіреність видана позивачем на ім`я ОСОБА_3 та посвідчена секретарем виконкому Кленівської сільської ради Браго Н.Л.
Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, тобто права власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею.
Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного КодексуУкраїни (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
У відповідності до ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Правовою підставою набуття права орендного землекористування є укладення договору оренди земельної ділянки. За договором оренди земельної ділянки кожна із сторін наділяється певними правами і водночас на неї покладаються певні обов`язки.
Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Підставою недійсності правочину передбаченою ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.
Частинами 1, 2 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Позовні вимоги про визнання договору оренди недійсним заявлені з тих підстав, що позивач не підписував цей договір оренди. ОСОБА_3 скориставшись довіреністю виданою на його ім`я щодо вирішення питань державної реєстрації речових прав на майно та оформлення права оренди на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_2 уклав в супереч її волі договір оренди земельної ділянки з ТОВ «НВДЦ «Агротех».
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріали справи містять копію Довіреності від 26.09.2013 року, строком дії 6 місяців якою ОСОБА_2 даною довіреністю уповноважую ОСОБА_3 бути її представником в усіх організаціях, установах, підприємствах, незалежно від форми власності та підпорядкування, в тому числі в органах влади та місцевого самоврядування, у відділі держземагенства у Богодухівському районі Харківської області, у Харківській регіональній філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Держземагенстві країни, у Реєстраційній службі Богодухівського районного управління юстиції, з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та оформлення права оренди на земельну ділянку, яка належить їй на підставі акта на право власності з цільовим призначенням для введення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,6896 га, кадастровий номер 520884500:02:002:0090, розташованої на території Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області. Для чого надає  ОСОБА_3 право: узгоджувати проекти ( плани) відведення земельної ділянки, розмежування, подавати та отримувати державний акт на право власності на земельну ділянку, замовляти та отримувати витяги, замість мене розписуватися в їх отриманні, отримати різного роду технічну документацію, подавати та одержувати необхідні довідки, заяви, кадастрову довідку про відсутність обмежень та обтяжень, довідку про юридичний статус ділянки, експертну грошову (нормативну) оцінку земельних ділянок, інші висновки, дозволи, рішення, довідки, впорядження, витяги та документи, підписувати договори та угоди про розірвання, сплачувати належні платежі, а також здійснювати інші необхідні дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності.
Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Згідно із положеннями норми ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.
Як встановлено у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-209цс14, яка згідно із ст. 360 -7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України, метою договору доручення є здійснення повіреним прав довірителя, набуття, зміна і припинення для нього прав та обов`язків шляхом здійснення угод, тому повірений має діяти в тих межах, які встановлені довірителем відповідно до змісту наданого йому доручення. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.
Вчинення юридичних дій, які чітко не визначені в договорі доручення, навіть, якщо вони спрямовані на досягнення кінцевої мети, задля якої укладено такий договір, і не охоплюються змістом договору доручення, можуть створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов`язки довірителя тільки за умови їх схвалення останнім. У разі вчинення повіреним дій, які не охоплені змістом договору доручення і не схвалені довірителем, не можна вважати, що правочин, укладений в результаті таких дій повіреного, відповідає вимогам закону (ст.ст. 203, 215 ЦК України).
Тобто судом встановлено, що вказаною довіреністю не встановлені повноваження представника вчиняти правочини щодо розпорядження нерухомим майном позивача шляхом укладання договору оренди землі від імені та в інтересах позивача, предметом якого є належна йому земельна ділянка. Отже ОСОБА_3 не мав повноваження укладати спірний договір оренди землі, як представник позивача за даною довіреністю.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у відповідності до вимог закону правомірно було задоволено позовні вимоги, оскільки договір позивачем з відповідачем був укладений, поза волею позивача, підпис який міститься у договорі виконаний ОСОБА_3 за довіреністю виданою позивачем, яка за своїм змістом не передбачає такого права як «укладення договору оренди землі».
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Навчальний виробнично-дослідний центр "Агротех" - залишити без задоволення.
Заочне рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 26 січня 2016 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий                                                                                 О.М. Хорошевський
Судді                                                                                                  П.В. Кісь
                                                                                                    В.Б. Яцина
Повний текст постанови складено 24 січня 2020 року.