ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
16 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 392/564/16-ц
провадження № 61-15188св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Кузнєцова В. О., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Маловисківська міська рада Кіровоградської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2016 року, ухвалене у складі судді Кавун Т. В., та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області                                    від 21 лютого 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Франко В. А., Потапенка В. І., Черненко В. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Маловисківської міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилась спадщина, що складається із земельної ділянки № НОМЕР_1 , розташованої на території Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. 
 
Позивач вказував на те, що з 2006 року до дня смерті ОСОБА_5 вони проживали однією сім`єю, разом вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом та мали єдиний родинний бюджет. 
 
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив встановити факт його проживання зі спадкодавцем - ОСОБА_5 у період з 2006 року по                        ІНФОРМАЦІЯ_1. 
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 
 
Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області                         від 19 грудня 2016 року у  задоволенні позову відмовлено. 
 
Суд першої інстанції, встановивши, що позивач та ОСОБА_5 проживали у АДРЕСА_5 в період з 2011 року по січень 2014 року за різними адресами, тобто у різних будинках, дійшов висновку про недоведеність проживання позивача разом зі спадкодавцем однією сім`єю і, як наслідок, відмовив у позові.
 
Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2017 року рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області                         від 19 грудня 2016 року залишено без змін. 
 
Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
 
У березні 2017 року ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просила скасувати рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області                                    від 21 лютого 2017 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити,  посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення. Заявник вказував на те, що суди не надали належної оцінки акту Маловисківської міської ради Кіровоградської області від 21 березня 2014 року, яким встановлено фактичне проживання ОСОБА_5 разом із позивачем, не мотивували відхилення показань допитаних свідків. 
 
Позиція інших учасників справи
 
У червні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали заперечення на касаційну скаргу, у яких послались на безпідставність її доводів. Вказували на те, що доводи касаційної скарги зводяться виключно до переоцінки доказів та зміни встановлених судами фактичних обставин справи. Також посилались на рішення апеляційного суду Кіровоградської області                                 від 24 січня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_2 визначено додатковий строк для прийняття спадщини після їхнього дядька - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
 
Враховуючи викладене, просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін як законні і обґрунтовані. 
 
Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи 
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть                        серії НОМЕР_2 .
 
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 5,66 га, розташованої на території Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. 
 
Зі спадкової справи суди встановили, що із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_5 звернувся позивач.
 
Вирішуючи справу, судами попередніх інстанцій досліджено акт обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 21 березня                       2014 року, відповідно до якого по АДРЕСА_1 з 2006 року по 21 січня 2014 року проживав без реєстрації ОСОБА_5 . 
З довідки, виданої Кіровською сільською радою Маловисківського району 23 листопада 2016 року, суди встановили, що з дня народження по                    2008 рік ОСОБА_5 проживав по АДРЕСА_2 . 
 
Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження                      від 21 січня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_1 у будинку АДРЕСА_3 помер ОСОБА_5 .
 
З акта щодо встановлення факту проживання без реєстрації                                  від 28 листопада 2016 року судами встановлено, що по АДРЕСА_4 в період з 2008 року по 2011рік проживав ОСОБА_5 . 
 
Також з колективного листа жителів АДРЕСА_3 судами встановлено, що у період з липня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_3 проживав ОСОБА_5 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 .
 
Крім того, з вироку Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 19 червня 2012 року суди встановили, що ОСОБА_6 і ОСОБА_5 в кінці листопада 2011 року, маючи згоду власника, вселилися на тимчасове проживання у домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить потерпілій ОСОБА_7 , та в період з січня 2012 року по 31 березня                          2012 року вчинили крадіжку з даного домоволодіння майна, належного потерпілій.
 
Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права 
 
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
Згідно з частинами першою, другою статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
 
У частині першій статті 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
 
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
 
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно проживають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
 
Відповідно до статті 58 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду судами справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 59 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду судами справи).
 
Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України у тій же редакції Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. 
 
Аналогічно питання щодо доказування врегульовано нормами ЦПК України з урахуванням змін, внесених Законом України від 3 жовтня 2017 року                           № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», зокрема статтями 77, 78, 81 ЦПК України. 
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що позивач належними і допустимими доказами не довів ті обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог.
 
З такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується і касаційній суд. 
 
Доводи касаційної скарги стосовно ненадання судами належної оцінки доказам, зокрема, акту Маловисківської міської ради Кіровоградської області від 21 березня 2014 року, касаційний суд відхиляє, оскільки мотиви відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 та результати оцінки доказів суд першої інстанції, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, відобразив у рішенні, законність та обґрунтованість якого перевірив апеляційний суд.
 
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами попередніх інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, висновків судів не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
 
Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
 
Таким чином, питання виконання судом обов?язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи.
 
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає. 
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення. 

 
 
Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області                             від 19 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області                                    від 21 лютого 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. О. Кузнєцов  	
Судді:  	В. М. Ігнатенко   С. О. Карпенко   В. А. Стрільчук    М. Ю. Тітов