ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/7964/19	Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М. 	
Провадження № 22-ц/817/155/20 	Доповідач - Ткач З.Є.	
Категорія - 304030000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд у складі колегії: 
головуючого Ткач З.Є. 
суддів:  Міщій О. Я., Шевчук Г. М., 

розглянув у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи цивільну справу № 607/7964/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2019 року, ухваленого суддею Сливкою Л.М., повний текст рішення складений 18 листопада 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -
ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором найму (оренди) житла у розмірі 18600 грн. боргу, 634 грн. - 3% річних та 1819 грн. інфляційних витрат.
В обґрунтування цих вимог зазначає, що між нею та ОСОБА_2 було укладено договір оренди житла - квартири АДРЕСА_1 , за умовами якого орендна плата становила 3000 грн. за місяць. Свій примірник вказаного договору вона втратила. Відповідачка проживала у вказаній квартирі з червня 2017 року по липень 2018 року і орендна плата за цей період склала 19500 грн., яких відповідачка сплатила лише 900 грн. Таким чином, борг ОСОБА_2 становить 18600 грн., що підтверджується розпискою відповідачки від 02 лютого 2018 року. З урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних витрат просила стягнути з відповідачки ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 21053 грн.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2019 року вирішено:
“У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів — відмовити.”
Не погодившись із даним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги посилалась на те, що судом першої інстанції належним чином не надано оцінку факту наявності розписок, складених відповідачкою, які підтверджують правильність розміру нарахованої заборгованості за оренду квартири та плати за користування комунальними послугами.
Наголошує на тому, що відповідачкою не надано доказів в частині вчинення примусу щодо неї в момент написання боргових розписок.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Вказує, що письмовий договір найму не укладався, а існувала усна домовленість, що квартиру відповідачка з цивільним чоловіком ОСОБА_4 буде винаймати за 2000 грн на місяць. 
Період фактичного проживання у даній квартирі становить 6 місяців (з 04 квітня по 01 вересня 2017 року) і гроші позивачці передавались готівкою.
Під час проживання в квартирі трагічно загинув ОСОБА_4 . 
Розписки про заборгованість складені за вказівкою позивачки через те, що у зв`язку з трагічними подіями дане житло більше ніхто винаймати не захоче.
Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з такого.
Відмовляючи у задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог щодо розміру заборгованості за оренду квартири, суд вважав встановленими такі обставини.
ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 29424435 від 24 березня 2011 року (далі - квартира). (а.с. 14)
Відповідачка проживала в даній квартирі з ОСОБА_4 з квітня 2017 року.
Позивачка передала відповідачці квартиру у найм. 
Суд першої інстанції визнав цю обставину в силу вимог частини 1 ст. 82 ЦПК України, оскільки ця обставина визнається сторонами.
Разом з тим, відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачкою суми заборгованості.
Цей висновок суду відповідає вимогам закону та підтверджується матеріалами справи.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила стягнути із ОСОБА_2 18 600 грн плати за користування нею житловим приміщенням, 3 % річних в сумі 634 грн. та 1 819 грн. інфляційних витрат. При цьому, позивачка посилалась на умови договору найму (оренди) квартири, який з відповідачкою укладався письмовій формі, проте примірник якого вона загубила.
Як укладення письмового договору так і зазначені в позовній заяві істотні умови договору оренди відповідачка ОСОБА_2 не визнала.
Оцінюючи доводи сторін колегія суддів враховує наступні вимоги Закону.
Відповідно до положень ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку.
Згідно положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як передбачено положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Згідно положень ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України).
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Згідно положень ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Положеннями ч. 1 ст. 759 ЦК визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до положень ч.1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Згідно положень ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Положеннями ч. 1 ст. 810 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Аналіз змісту зазначених норм закону свідчить, що істотними умовами договору найму є погодження сторонами предмету договору (об`єкту, який передається в найм), строку його дії та розміру плати. За таких обставин передумовою визнання судом дійсності умов укладеного договору найму є встановлення обставин, які свідчать що сторони досягли згоди по тих умовах, про які заявлено в позовній вимозі.
Згідно з положеннями ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Договір оренди житла з викупом підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З аналізу встановлених судом спірних правовідносин, вбачається, що будь-яких обставин, які б свідчили про наявність узгодження сторонами розміру плати за користування відповідачкою квартирою як на період до написання відповідачкою розписки, так і на будь-який інший період часу, судом не встановлено.
Варто зауважити, що в силу принципу змагальності цивільного судочинства, саме позивачка зобов`язана надати належні і достатні докази на підтвердження обставин, які свідчать, що між сторонами був укладений договір найму житла на вказаних у позові умовах, з обумовленням терміну його дії та погодженням всіх суттєвих умов такого правочину. У свою чергу відсутність таких доказів свідчить про відсутність узгодження сторонами таких умов, зокрема щодо розміру плати, що унеможливлює задоволення позову про стягнення боргу за оренду квартири в сумі 18600 грн.
При цьому, суд першої інстанції дав належну правову оцінку письмовим розпискам, складених ОСОБА_2 10 липня 2017 року, 19 серпня 2017 року, 25 серпня 2017 року, 30 серпня 2017 року, 09 вересня 2017 року, 02 лютого 2018 року, зі змісту яких вона зобов`язалась повернути за найм квартири кошти. (а.с. 17-23)
Суд вірно виходив з того, що вказані розписки не є належними доказами укладення договору оренди житлового приміщення, оскільки не містять даних про обставини, котрі входять до предмету доказування.
З цим висновком погоджується колегія суддів, а тому відхиляє доводи апеляційної скарги, що боргові розписки підтверджують заборгованість за оренду квартири, оскільки дані розписки не містять істотних умов договору найму, ні строку на який передавався в оренду об`єкт, ні домовленості сторін про розмір оплати за користування житловим приміщенням. Зазначені в розписці суми не можуть бути стягнуті як борг за оренду житлового приміщення за відсутності доведення факту укладення письмового договору між сторонами.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, відмовляючи у задоволенні позову про стягнення боргу, оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що договір оренди житла укладався в письмовій формі та узгодження в подальшому розміру плати.
Також безпідставними є позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 3% річних (634 грн.) та інфляційних витрат (1819 грн.) беручи до уваги те, що ОСОБА_1 не доведено укладення письмового договору оренди житла, зі змісту якого б чітко вбачалось накладення штрафних санкцій.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачці у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом апеляційної інстанції.
Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 в силу вимог п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю) була звільнена від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції у даній справі.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
У відповідності до вимог абз. 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382, 383, 389 ЦПК України, Тернопільський апеляційний суд в складі колегії суддів, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Постанова складена 16 січня 2020 року.

Головуючий:                                                Ткач З.Є.

Судді:                                                         Міщій О.Я

                                                               Шевчук Г.М.