ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/3583/19	

головуючий суддя І інстанції –Конишева О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,     

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення по Вознесенівському району Запорізької міської ради на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року в адміністративній справі №280/3583/19 за позовом ОСОБА_1 до  Управління соціального захисту населення по Вознесенівському району Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення по Вознесенівському району Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, в якому просив: 
- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни; 
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.
Рішенням  Запорізького окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено.
Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни.
Зобов`язаноУправління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Управління соціального захисту населення по Вознесенівському району Запорізької міської ради звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.09.2019 рокускасувати та прийняти судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, щоправо на встановлення статусу інваліда війни на підставі вимог п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має незначне коло осіб, що разом з військовими формуваннями виконували першочергові заходи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань цивільної оборони за умови надання відповідних підтверджуючих документів.
ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 19.02.2019.
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АГ № 018951 від 02.06.2003 позивачу встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Відповідно до довідки Виробничого об`єднання «Запорізька АЕС» №509 від 26.01.1993 та посвідчення про відрядження №2765 від 16.12.1986 позивач був відряджений з 27.12.1986 по 31.12.1986 та з 26.02.1987 по 26.04.1987 на Чорнобильську АЕС. 
Відповідно до довідки Чорнобильської АЕС № 6318 від 19.10.1987 позивач працював на Чорнобильській АЕС з 27.12.1986 по 31.12.1986, з 02.01.1987 по 26.01.1987, з 25.02.1987 по 28.02.1987, з 01.03.1987 по 28.03.1987 та з 01.04.1987 до 24.04.1987.
Відповідно до довідки ВО «Комбінат» № 10 від 17.12.1987 позивач працював на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 01.10.1987по 31.10.1987, та з 01.11.1987 по 30.11.1987.
14.06.2019 позивач звернувся до Управління соціального захисту населення по Вознесенівському району Запорізької міської ради із заявою про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення інваліда війни.
Листом Управління соціального захисту населення по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 10.07.2019 року № П-0826/о/04-11 позивачу було відмовлено у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.
Вказана відмова було обґрунтована тим, що позивачем не були подані документи, які б підтверджували безпосередню участь останнього у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, саме в складі формувань Цивільної оборони.
Не погодившись з обґрунтованістю наведених доводів відповідача, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач відповідає вимогам, встановленим пунктом 9 частини другої статті 7 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що дає право на отримання статусу та посвідчення інваліда війни, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Згідно п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Відтак, умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ, є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, саме у складі формувань Цивільної оборони.
Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України. 
Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженого наказом начальника ІДО СРСР від 6 червня 1975 року № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.
Як вбачається з поданих позивачем документів, а саме посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році серії НОМЕР_1 , довідок від 26.01.1993 року № 509, від 19.10.1987 року № 1889, від 17.12.1987 року № 10, експертного висновку від 29.10.1998 року № 6481, останніми підтверджується факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків. 
Необхідно зазначити, що наведені обставини свідчать про те, що на позивача, як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом № 796-ХІІ. 
Водночас для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ), окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (стосовно позивача цей факт встановлено) Закон № 3552-ХІІ містить також умову, що така особа повинна була брати участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, саме у складі формувань Цивільної оборони.
Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт, згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.
Як вбачається з матеріалів справи і, на що не звернув увагу суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, позивачем не було надано до суду доказівучасті у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, саме у складі формувань Цивільної оборони.
При цьому, посилання позивача на роздруківку з інтернет ресурсу відносно того, що військова частина в/ч НОМЕР_2 , до якої він був відряджений, відносилась до складу Цивільної оборони, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованим, оскільки зі змісту наведеної роздруківки не можливо встановити джерело наведеної інформації, її достовірність, а також неможливо встановити належність наведеної військової частини до військ Цивільної оборони, а відповідно остання не є доказом, в розумінні приписів               ст.ст. 73-76 КАС України.
Отже, за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС,  підстави для набуття статусу інваліда війни,  що встановлені пунктом 9 частини другої ї статті 7 Закону                       № 3551-ХІІ – відсутні.
Вказані правові висновки також відповідають позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 07.06.2018 року по справі № 377/797/17, від 15.05.2019 року по справі                       №  816/851/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що в межах спірних правовідносин позивачем не було доведено факт участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, саме у складі формувань Цивільної оборони, та як наслідок, наявність підстав для отримання статусу інваліда війни, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення по Вознесенівському району Запорізької міської ради – задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року в адміністративній справі № 280/3583/19 – скасувати та прийняти нову постанову.
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1  - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, за наявності підстав, передбачених              п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова