ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Постанова
Іменем України
26 лютого 2020 року м. Херсон
справа № 668/1630/15-ц
провадження № 22-ц/819/396/20
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:
головуючого – Радченка С.В.,
суддів:  Бездрабко В.О., Приходько Л.А.
секретар: Кутузова А.В.
учасники справи:
представник відповідача – адвокат Мурашкін Андрій Вікторович,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  адвоката Мурашкіна Андрія Вікторовича поданої в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 27 травня 2015 року, ухваленого під головуванням судді Зубова О.С., у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції
У лютому 2015 року ПАТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з вказаним позовом.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 01.07.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір АВZ7А800000097, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 18738,83 дол США на термін до 28.06.2013 року. Відповідач свої зобовязання щодо своєчасного повернення кредиту не виконав, внаслідок чого станом на 23.12.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 108630.49 дол. США, що еквівалентно 1701153 грн. 55 коп. Посилаючись на наведене, просили стягнути з відповідача на користь банку зазначену заборгованість.
Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 27 травня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором АВ27А800000097 від 01.07.2008 року 108630.49 дол. США, що за курсом НБУ станом на 23.12.2014 року складає 1701153 грн. 55 коп. Вирішено питання щодо судових витрат.
Рішення суду обґрунтоване тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачам своїх обов`язків щодо своєчасного повернення коштів утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з нього на користь банку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

 Не погоджуючись з рішенням суду адвокат Мурашкін А.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі. Зокрема посилається на те, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Заперечень на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

01.07.2008 року між сторонами був укладений кредитний договір АВZ7А800000097 відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 18738,83 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.7-10).
Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з кредитним договором.
Згідно з договором у разі порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.
ПАТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: видав відповідачу кредит у розмірі 18738,83 дол. США.
Відповідач в свою чергу свої обов`язки належно не виконував внаслідок чого утворилась заборгованість за наданим кредитом, яка станом на 23.12.2014 року складає 108630,49 дол. США у тому числі: 18347,97 дол. США - заборгованість за кредитом; 8842,70 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 6310,34 дол. США - заборгованість за комісією за користування кредитом; 69941,40 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також, штрафи відповідно до договору: 15,96 дол. - штраф (фіксована частина); 5172,12 дол. США - штраф ( процентна складова) (а.с.4-5).
Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що  підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Згідно зі статтею 526 ЦК України (чинної на момент виникнення правовідносин) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В ч. 1 ст. 530 ЦК України вказано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 19.09.2011 року задоволено позовні вимоги Банку про звернення стягнення на заставне майно та звернуто стягнення на предмет застави за кредитно-заставним договором №ABZ7А800000097 від 01.07.2008 року.
Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Умовами кредитного договору, з урахуванням графіку погашення кредиту  встановлено строк дії договору до 28.06.2013 року.
Таким чином звернувшись у 2011 році до суду з позовом про звернення стягнення на майно Банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів та неустойки.
Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.
Відтак нарахування процентів за користування кредитом та неустойки після закінчення строку дії договору, зміненого банком в односторонньому порядку, суперечить вимогам закону.
Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), де Велика Палата вказала, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18).
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у позивача було відсутнє право повторно стягувати заборгованість за тілом кредиту, а також проценти та неустойку після закінчення строку дії кредитного договору, а при наявності судового рішення про стягнення цих сум, вимог про застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.
       Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Мурашкіна Андрія Вікторовича поданої в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 27 травня 2015 року скасувати, ухвалити нове, яким відмовити публічному акціонерному товариству "Акцент-Банк" в задоволенні позовних вимог.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 27 лютого 2020 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько