УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/6046/19
Провадження № 22-ц/4820/291/20
Категорія: 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 січня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Садік Н.Д.
за участю позивача ОСОБА_1 , представника в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/6046/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 25 листопада 2019 року (суддя Бондар О.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії військової частини, наказу командира військової частини та зобов`язання поновити на квартирному обліку.
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначав, що він з 01.08.1991 року по теперішній час проходить службу у Збройних Силах України, а з 31.05.2006 року житловою комісією військової частини НОМЕР_2 його зараховано на загальну та першочергову чергу на поліпшення житлових умов (одержання житла для постійного проживання). ОСОБА_1 посилається на те, що при переході його на службу з в/ч НОМЕР_2 до в/ч НОМЕР_1 в м. Кам`янець – Подільський з 30.10.2013 року його з сім`єю в складі 2-х осіб взято на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями. А в 2017 році внесено зміни до облікової житлової справи щодо складу його сім`ї. Позивач вказує, що житловою комісією в/ч НОМЕР_1 від 25.01.2019 року прийнято протокольне рішення про зняття його та членів його сім`ї з квартирного обліку у зв`язку із отриманням ОСОБА_1 квартири від Міністерства оборони України під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_3 в період з 23.11.2000 року по 23.01.2003 рік, яку позивач приватизував у квітні 2006 року. ОСОБА_1 вважає, що нормативними актами не передбачена така самостійна підстава для зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов, як обставина забезпечення житлом для постійного проживання за попереднім місцем служби. Позивач вказує, що висновок житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про те, що отримавши квартиру в Тернопільській області, останнім вже було реалізовано своє право на отримання житла є помилковим, оскільки, вважає, що відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особа може повторно отримати квартиру і в іншому місці проходження служби, однак за умови повернення попередньої квартири до державної власності, а тому та обставина, що позивач був забезпечений житлом для постійного проживання, не була перешкодою для прийняття його на квартирний облік 31.05.2006 року у м. Львові. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що відповідач не надав доказів наявності у нього житла для постійного проживання за місцем проходження служби у в/ч НОМЕР_1 в м. Кам`янець-Подільському, а тому незаконно виключив зі списку військовослужбовців, які потребують надання службового житла у в/ч НОМЕР_1 з причин забезпечення житлом для постійного проживання за попереднім місцем служби у в/ч НОМЕР_3 . Зважаючи на викладене, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , що викладене в протоколі №14 від 25.01.2019 року в частині виключення ОСОБА_1 зі складом сім`ї дві особи з обліку осіб, які перебувають у черзі на поліпшення житлових умов (одержання житла для постійного проживання); із списку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень; із списку осіб, які потребують надання службового житла та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити позивача зі складом сім`ї дві особи на квартирному обліку в повному обсязі з 25 січня 2019 року. 
Рішенням Кам`янець-Подільський міськрайонного суду від 25 листопада 2019 року в задоволенні відмовлено.
Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку та вважає, що воно постановлене з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що на момент його зарахування 31 травня 2006 року на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_4 смт. Брюховичі він був забезпечений житлом лише у місці попереднього проходження служби, а саме в військовій частині НОМЕР_3 в смт. Скала-Подільська. Позивач зазначає, що він більше двох років проживав у смт. Брюховичі без належних умов і відповідно до положень ст. 34 ЖК України та п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР позивач мав усі підстави бути поставлений на квартирний облік. Апелянт посилається на те, що станом на 31 травня 2006 року не існувало іншого способу забезпечення житлом військовослужбовців, ніж взяття на квартирний облік для отримання житла для постійного проживання, в тому числі за новим місцем служби. ОСОБА_1 вказує, що службове житло надається незалежно від перебування військовослужбовця на квартирному обліку. Крім того, апелянт зазначає, що відповідач мав би щорічно звіряти та уточнювати дані облікової справи ОСОБА_1 , однак протягом майже 13 років перебування на квартирному обліку, в тому числі майже 7 років у відповідача, не виникало питань щодо дотримання процедури зарахування позивача на квартирний облік 31 травня 2006 року та правомірності подальшого перебування на квартирному обліку. На думку апелянта, існуюча заборона отримання повторного постійного житла, відсутність у частині службового житла та зняття останнього з квартирного обліку, наслідком чого є втрата права на грошову компенсацію призведе, також до абсолютного невиконання державою взятого на себе обов`язку щодо забезпечення житлом військовослужбовців. Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просив суд скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким позов задовольнити.
У відзиві на апеляційну скаргу військова частина НОМЕР_1 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач вказує, що військовослужбовці та члени їх сімей мають право на отримання житлового приміщення за рахунок Міністерства оборони України лише один раз протягом усього часу проходження ними військової служби за умови визнання такими, що потребують поліпшення житлових умов та незабезпечення житловим приміщенням для постійного проживання за рахунок Міністерства оборони України. Так, відповідачем було встановлено факт забезпечення позивача та членів його сім`ї під час проходження військової служби житловою площею для постійного проживання за рахунок Міністерства оборони України, а тому ОСОБА_1 зі складом сім`ї дві особи було правомірно знято з квартирного обліку, а дії житлової комісії слід вважати такими, що здійсненні в межах та у спосіб визначених законодавством України.
Позивач підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.
Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Колегія суддів, заслухавши позивача, представника відповідача та суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає вказаним вимогам.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивача разом з сім`єю було забезпечено житловими приміщеннями в межах норм, передбачених ЖК України, а жилі приміщення військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби.
Однак з такими висновками в повному обсязі судова колегія не погоджується, виходячи із наступного.
Стаття 47 Конституції України гарантує кожному мати право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
       Згідно ст. 1-2  Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. 
Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням (протокол) №77 Житлової комісії Львівської КЕЧ району від 31.05.2006 року ОСОБА_1 зараховано на загальну чергу та першочергову, як учасника бойових дій згідно п.22 наказу №20 МОУ 1995 року позивача в складі сім`ї 4 особи, в тому числі: дружина - ОСОБА_3 , 1975 року народження, донька - ОСОБА_4 , 1996 року народження, син - ОСОБА_5 , 2003 року народження (а.с.12).
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 15 лютого 2017 року (протокол №4) знято з квартирного обліку дружину підполковника ОСОБА_1 громадянку ОСОБА_6 , 1975 року народження. Внесено зміни до облікової справи підполковника ОСОБА_1 і з цього часу ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 зі складом сім`ї три особи, в тому числі: донька – ОСОБА_7 , 1996 р.н., син – ОСОБА_8 , 2003 р.н., в загальній черзі з 31 травня 2006 року та у списку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень з 31 травня 2006 року (а.с.14).
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 05 жовтня 2017 року (протокол №14) знято з квартирного обліку доньку підполковника ОСОБА_1 ОСОБА_7 , 1996 р.н. , внесено зміни до облікової справи підполковника ОСОБА_1 і останній перебуває на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 зі складом сім`ї дві особи, в тому числі: син – ОСОБА_8 , 2003 р.н., в загальній черзі з 31 травня 2006 року та у списку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень з 31 травня 2006 року (а.с.15).
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 25 січня 2019 року (протокол №14) підполковника ОСОБА_1 з складом сім`ї дві особи, в тому числі син ОСОБА_8 , 2003 року народження виключено з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, виключено з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею), а також виключено із списку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень на підставі вимог статті 12 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», абзацу 3 пункту 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081 (із змінами), пункту 4 розділу І, пункту 7 розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380. Про що видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 28 січня 2019 року №45 (а.с.16).
Встановлено, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби у смт. Скала – Подільська Тернопільської області отримав на склад сім`ї три особи ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 житлову квартиру житловою площею 29,54 кв.м., яка вподальшому 16 січня 2004 року була приватизована цими ж особами та 02 вересня 2004 року відчужена. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи: довідкою 056002 КЕВ Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління м. Тернопіль від 19.04.2006 року №2, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.01.2004 року, договором купівлі – продажу від 02.09.2004 року (а.с.11, 70 -74).
З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , яке викладене в протоколі №14 від 25.01.2019 року в частині виключення ОСОБА_1 зі складом сім`ї дві особи з обліку осіб, які перебувають у черзі на поліпшення житлових умов (одержання житла для постійного проживання); із списку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 поновити позивача зі складом сім`ї дві особи на квартирному обліку в повному обсязі з 25 січня 2019 року прийшов до вірного висновку, що військовослужбовця ОСОБА_1 разом із сім`єю було забезпечено житловим приміщенням для постійного проживання - квартирою АДРЕСА_1 в межах норм, передбачених ЖК УРСР та за рахунок МОУ.
І доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у визнанні протиправним та скасування рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_5 25.01.2019 року (протокол №14) в частині виключення позивача зі складом сім`ї дві особи з обліку осіб, які перебувають у черзі для одержання житла для постійного проживання не заслуговують на увагу.
Так, відповідно до ст. 9 ЖК України (у редакції станом на дату зарахування на квартирний облік 31.05.2006 року) громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції станом на дату зарахування на квартирний облік 31.05.2006 року), держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання. Такі жилі приміщення надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби.
Відповідно до абзацу 4 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції станом на час прийняття житловою комісією оскаржуваного рішення) військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Оскільки ОСОБА_1 під час проходження військової служби у смт. Скала – Подільська Тернопільської області за рахунок Міністерства оборони України отримав на склад сім`ї ( ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ) житлову квартиру, яку 16.01.2004 року було приватизовано цими ж особами та 02.09.2004 року відчужено, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 25.01.2019 року (протокол №14) щодо виключення ОСОБА_1 зі складом сім`ї дві особи з обліку осіб, які перебувають у черзі на поліпшення житлових умов (одержання житла для постійного проживання) та із списку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень і зобов`язання військової частини НОМЕР_1 поновити позивача зі складом сім`ї дві особи на квартирному обліку в повному обсязі з 25 січня 2019 року. 
Однак, колегія суддів не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 (протокол №14) від 25.01.2019 року про виключення ОСОБА_1 зі складом сім`ї дві особи з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим жилим приміщенням (службовою житловою площею).
Встановлено, що відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 від 02.09.2019 року за №339 ОСОБА_1 із складом сім`ї 2 особи перебував на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання в період з 31.05.2006 року по 25.01.2019 року; у списку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень в період з 31.05.2006 року по 25.01.2019 року, а також на обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею) в період з 30.10.2013 року по 25.01.2019 року (а.с.13). 
Відповідно до абзацу 3 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
       Порядок надання службових жилих приміщень військовослужбовцям визначено розділом ІV Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, що затверджена наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380 (надалі – Інструкція).
       Так, відповідно до пункту 1 розділу ІV  зазначеної Інструкції - військовослужбовці та члени їх сімей, крім осіб, які звільнені з військової служби в запас або відставку та члени їх сімей, за відсутності за місцем проходження служби житла для постійного проживання, забезпечуються службовими жилими приміщеннями. Службові жилі приміщення надаються в межах не менше визначеного в установленому порядку рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в цьому населеному пункті, але не більше 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу.
Згідно п. 7 розділу ІV Інструкції житлова комісія військової частини (об`єднаної житлової комісії) на підставі наказу командира військової частини реєструє військовослужбовця в книзі обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими житловими приміщеннями (службовою житловою площею).
Військовослужбовці, які прибули до нового місця служби та забезпечені в іншій місцевості постійним житлом за рахунок Міноборони, де залишилися проживати члени їх сімей, можуть бути забезпечені житловою площею у гуртожитку або отримувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення за новим місцем проходження військової служби у разі, якщо вони не мають житла для постійного проживання у цьому населеному пункті. Такі військовослужбовці забезпечуються жилою площею у гуртожитку або отримують компенсацію за піднайом (найом) житлового приміщення на одну особу (п.8 розділу ІV Інструкції).
Оскільки у військовослужбовця ОСОБА_1 із складом сім`ї 2 особи за місцем проходження служби в м. Кам`янці – Подільському Хмельницької області відсутнє житло для постійного місця проживання, тому рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 25.01.2019 року (протокол №14) щодо виключення позивача зі складом сім`ї дві особи зі списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею) є незаконним та підлягає до скасування. 
А доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного рішення в частині відсутності підстав для відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 в частині визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 25 січня 2019 року про виключення позивача зі складом сім`ї дві особи зі списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею) є обґрунтованими. 
З огляду на наведене, оскаржуване рішення в цій частині підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       В силу вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України та п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з військової частини підлягає до стягнення на користь держави судовий збір в розмірі 2401,50 грн.   
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 25 листопада 2019 року в частині відмови у визнанні протиправним і скасування рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 25.01.2019 року щодо виключення ОСОБА_1 зі складом сім`ї 2 (дві) особи зі списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею) скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині.
Визнати незаконним і скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 25 січня 2019 року, що викладено в протоколі №14 від 25 січня 2019 року щодо виключення ОСОБА_1 зі складом сім`ї 2 (дві) особи зі списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею).
В решті рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 25 листопада 2019 року залишити без змін.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) на користь держави 2401,50 грн. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 січня 2020 року.

Судді                                                                А.П. Корніюк

                                                       І.В. П`єнта

                                                       О.І. Талалай