П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  295/8673/19 
Головуючий у 1-й інстанції:  Лєдньов Д.М. 
          Суддя-доповідач:  Моніч Б.С. 

24 січня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Моніча Б.С. 
суддів:  Охрімчук І.Г.  Капустинського М.М. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Управління патрульної поліції у Вінницькій області  на  рішення   Богунського районного суду  м. Житомира  від  22 листопада 2019 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 Батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Поліщук Анастасії Анатоліївни про  скасування постанови про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 28.05.2019 року серії ДП 18 № 592079, якою його визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що подія і склад адміністративного правопорушення були відсутні, відповідачем порушено порядок розгляду справи та в установленому законом порядку не з`ясовано, чи дійсно було вчинено адміністративне правопорушення, та не наведено доказів на підтвердження його вчинення . 

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 листопада 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення від 28.05.2019 року серії ДП 18 № 592079 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 скасовано, провадження у справі закрито.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 28.05.2019 року серії ДП18 № 592079, позивач ОСОБА_1 28.05.2019 року керуючи автомобілем марки Сузуки, н.з. НОМЕР_1 НОМЕР_2 , у населеному пункті, позначеному знаком 5.45, перевищив встановлену максимальну швидкість на 27 км, чим порушив п. 12.4 Правила дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, за що до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки відповідачем у встановлений процесуальним законодавством спосіб не надано жодних об`єктивних і беззаперечних доказів, які б підтверджували наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, крім оскаржуваної постанови.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п.12.4 ПДР, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, інспектором було винесено постанову та накладено стягнення на правопорушника відповідно до санкції статті. При цьому останнім були дотримані вимоги КУпАП, відтак відсутні підстави для визнання протиправною та скасування постанови.
В якості доказу вчиненого правопорушення та дотримання вимог КУпАП при розгляді справи відповідачем додано фото та диски, на яких зафіксовано вчинення правопорушення та події під час винесення оскаржуваної постанови
Скаржником також зазначено, що позивачем не було надано, а судом першої інстанції не було встановлено жодних доказів невинуватості позивача.
Позивач не скористався своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України. 

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Колегія суддів зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.
Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до пункту 12.4 розділу 12 "Швидкість руху" ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.
При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 33 КУпАП).
Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ч.ч. 1-3 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.
Разом з цим, згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються ПРОТОКОЛОМ про адміністративне правопорушення, ПОЯСНЕННЯМИ ОСОБИ, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, ПОКАЗАННЯМИ технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також ІНШИМИ ДОКУМЕНТАМИ.
Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно НАВЕСТИ ДОКАЗИ, НА ЯКИХ ҐРУНТУЄТЬСЯ ВИСНОВОК про вчинення особою адміністративного правопорушення та ЗАЗНАЧИТИ МОТИВИ ВІДХИЛЕННЯ ІНШИХ ДОКАЗІВ, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Крім того, даною постановою зазначено - судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.
Дійсно, за змістом ч.5 ст.258 КУпАП, відповідач не був зобов`язаний складати протокол у справі про адміністративне правопорушення. Разом з тим, він має право це зробити. У випадку, коли особа заперечує факт вчинення правопорушення.
Колегія суддів погоджується, що загалом будь-яке виявлення правопорушення має завершуватися складанням матеріалів адміністративної справи.
Разом з тим винятком з цього правила є лише той випадок, коли правопорушник визнає вину, не заявляє будь-яких клопотань, не оспорює ні факту правопорушення, ні можливості накладення на нього певного виду адміністративного стягнення. Наведене випливає також з положень ст.ст.250, 268, 269, 271, 273 КУпАП.
Відповідно до ч. 4 ст. 308 КАС України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
При цьому, одним із принципів адміністративного судочинства є офіційне з`ясування всіх обставин у справі (п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України), згідно якого суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (ч. 4 ст. 9 КАС України).
Як вбачається з матеріалів справи, при винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не був ознайомлений з доказами, що були направлені відповідачем разом з відзивом на адміністративний позов, оскільки останній надійшов на електронну адресу суду поза встановленим судом строком для його подання та суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не підтвердив поважність причин, які перешкоджали йому подати його вчасно. Поштове відправлення, в якому містився відзив та диски з відеозаписом подій, надійшло до суду після прийняття оскаржуваного рішення.
Враховуючи принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, апеляційний суд вважає що надані відповідачем докази підлягають оцінці при правовій кваліфікації спірних правовідносин.
Колегією суддів досліджено відеозаписи подій, надані відповідачем.
Зазначені відеозаписи не є доказом у розумінні справи про адміністративне правопорушення, оскільки матеріли такої справи відповідачем не оформлювалися з огляду на те, що позивач не заявляв будь-яких клопотань, не оспорював ні факту правопорушення, ні можливості накладення на нього певного виду адміністративного стягнення.
Водночас відеозапис з нагрудної камери поліцейського є належним і допустимим доказом в межах розгляду позовної заяви позивача в порядку адміністративного судочинства і дає можливість суду об`єктивно оцінити правомірність дій відповідача, вчинених після зупинки транспортного засобу, під час спілкування з водієм.
Як слідує з відеозапису, позивач після зупинки не заперечував, що ним було перевищено швидкість та лише сказав працівнику поліції, що поспішає. Також зазначив, що не оспорює результати вимірювання його швидкості, вказував на обізнаність свою з процесуальними правами та просив прискорити винесення постанови.
Також відеозапис свідчить про те, що позивачу, як особі, яка притягувалася до адміністративної відповідальності, були роз`яснені: причина зупинки, його права, інспектором було запитано, чи ці права позивачу зрозумілі, додатково з`ясовано, чи будуть у позивача якісь клопотання та чи бажає він скористатися послугами захисника.
У відповідь позивач будь-яких клопотань не заявляв.
Лише після цього інспектор повідомив, що ним буде винесена постанова про притягнення позивача до відповідальності.
На це позивач також не висловив заперечень та ще раз вказав, що поспішає. Клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв.
Таким чином із наданого відеозапису вбачається, що позивачем не заперечувалося факт вчинення правопорушення. Тому дії інспектора щодо прийняття постанови про адміністративне правопорушення без складання протоколу є правомірними згідно ч.5 ст.258 КУпАП.
Суд вважає з цього приводу вказати, що, надавши згоду на притягнення до відповідальності, визнавши вину у скоєному, не забажавши скористатися своїми правами, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами та втратив можливість спростувати відомості, що наведені у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності.
Сумнівів, що такі дії ним були вчинені без жодного примусу, чи внаслідок будь-яких зловживань з боку інспектора у суду не виникає.
Таким чином, аналізуючи обставини даної справи, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови та задоволення позову.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги спростовують висновки рішення суду, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Вінницькій області задовольнити  повністю.
Рішення Богунського районного суду  м. Житомира від 22 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 Батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Поліщук Анастасії Анатоліївни про скасування постанови про адміністративне правопорушення скасувати.
Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі  24 січня 2020 року.

Головуючий	 	 	Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Охрімчук І.Г.    Капустинський М.М.