КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

Справа № 22-ц/824/1858/2020                   Головуючий в 1-й інстанції - Миколаєць І.Ю.
             759/8954/19                                                                        Доповідач Чобіток А.О.
                                          
                                                           П О С Т А Н О В А
                                                             Іменем України
 
17 лютого 2020 року  Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого - Чобіток А.О
 суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.                                                                                  
секретар  - Зиль Т.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляцій скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2019 року  в справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
 
                                                          у с т а н о в и в:
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вищевказаною заявою, у якій зазначав, що 08 квітня 2019 року старшим державним виконавцем Печерського районного ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Левицьким Т.К. була ухвалена постанова про накладення арешту на кошти боржника. Підставою для винесення постанови став виконавчий лист №2-2641-1/10Є, виданий 11.10.2011 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з нього на користь ПАТ «ОТП Банк» 1621718,80 грн.. Уважає, що виконавчий лист не підлягає виконанню, оскільки 31 липня 2015 року банк відступив право вимоги Обслуговуючому кооперативу «Булгаківський» за кредитним договором № МL -003/097/2008 від 25 березня 2008 року, укладеним між ним та ПАТ «ОТП Банк», а також за  договором іпотеки № РМL -003/097/2008 від 25 березня 2008 року, яким забезпечено виконання договору кредиту та передано ним в іпотеку земельну ділянку 1 площею 0,0750 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку 2 площею 0,0750 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, ПАТ «ОТП Банк» з 31 липня 2018 року втратив до нього право вимоги. Крім того, з інформаційної довідки від 10.02.2017 року вбачається, що Обслуговуючий кооператив «Булгаківський» набув право власності на вказані земельні ділянки в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» і право вимоги було реалізовано в позасудовому порядку.
 
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року в задоволенні заяви відмовлено.
 
       В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить  скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити його заяву. Зазначає, що в порушення ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд не визнав ту обставину, що його обов`язок як боржника за вказаним виконавчим документом відсутній, унаслідок застосування правонаступником ПАТ «ОТП Банк» Обслуговуючим  кооперативом «Булгаківський» в позасудовому порядку звернення стягнення на іпотечне майно - земельні ділянки, шляхом реєстрації права власності на вказане іпотечне майно.
 
      Заслухавши доповідь судді ,пояснення заявника та його  представника, поясненя заінтересованої особи,  обговоривши доводи апеляційної скарги , обставини справи ,  колегія суддів приходить до наступного.
 
     Відповідно до частин 1-4 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа, виданого 11.10.2011 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з нього на користь ПАТ «ОТП Банк» 1621718,80 грн. таким, що не підлягає виконанню, суд виходив з недоведеності заявником обставин, за яких він просив задовольнити заяву. При цьому суд зазначив, щовказані заявником документи містять інформацію про різні земельні ділянки. З чого суд робить висновок про недоведеність факту або звернення стягнення на предмет іпотеки, або відчуження боржником майна та повного погашення заборгованості за кредитним договором, що свідчило б про припинення зобов`язання, що, у свою чергу, могло б бути підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Отже надана боржником інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав підтверджує лише факт володіння ОК "Булгаківський" іншою земельною ділянкою. Інших джерел набуття кредитором права власності у результаті припинення права власності боржника, які б свідчили про припинення зобов`язання його як боржника, заявник не вказує.
 
            Установлено, що заочним рішенням Святошинського  районного суду м. Києва від 15.10.2010 року зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк»  стягнуто 1621718,80 грн..
           На виконання указаного судового рішення, Святошинським районним судом м. Києва  видано 11.10.2011 року виконавчий лист №2-2641-1/10Є про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» 1621718,80 грн..
 
           08 квітня 2019 року старшим державним виконавцем Печерського районного ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Левицьким Т.К. на підставі виконавчого листа №2-2641-1/10Є про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» 1621718,80 грн., у межах виконавчого провадження ВП №31059546 ухвалено постанову про накладення арешту на кошти боржника.
 
            Отже, за вказаним виконавчим провадженням  №31059546, за виконавчим листом №2-2641-1/10Є, виданим Святошинським районним судом м. Києва  видано 11.10.2011 року, боржником є - ОСОБА_1 , а стягувачем - ПАТ «ОТП Банк».
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права ( ч. 2 ст. 263 ЦПК України).
 
            При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
            Верховний Суд  у  постанові  в справі №61-1592св17 від 16.01.2018 року зазначив, що частиною другою статті 369 ЦПК України ( у редакції 2004 року) передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.
Підстави для цього зазначені у частині четвертій статті 369 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо: а) його було видано помилково; б) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою; в) з інших причин.
Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) є закінчення виконавчого провадження.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
 
             У зазначеній  постанові стаття 369, указана в редакції  ЦПК 2004 року, у редакції ЦПК 2017 року стаття 442.

Розглядаючи заяву ОСОБА_1 та перевіряючи його доводи про припинення його зобов`язань за виконавчим листом №2-2641-1/10Є, виданим Святошинським районним судом м. Києва  11.10.2011 року,  у зв`язку з набуттям Обслуговуючим кооперативом «Булгаківський» права власності на земельні ділянки, які були предметом іпотеки (іпотекодержатель ПАТ «ОТБ Банк»), суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 з тих підстав, що вказані ним документи містять інформацію про різні земельні ділянки, що свідчить про відсутність підстав вважати його зобов`язання припиненим.
 
 Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за вказаним виконавчим документом стягувачем є ПАТ «ОТП Банк», унаслідок чого підстави зазначені ОСОБА_1 для  визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у даному випадку взагалі не можуть бути предметом розгляду.
 
Так, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
 
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України "Про виконавче провадження"  у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
 
Виходячи із змісту цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
 
Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
 
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", статті 442 ЦПК України  за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
 
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року N 6-122цс13, яка підтримана і Верховним Судом у Постанові від 21.03.2018 року провадження № 61-12076св18 ( №6-1355/10).
 
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.
 
З матеріалів справи убачається, що ПАТ "ОТП Банк" 31.07.2015 року відступив Обслуговуючому кооперативу "Булгаківський" права вимоги за кредитним договором № ML-003/097/2008 від 25.03.2008 року та за договором іпотеки № PML-003/097/2008 від 25.03.2008 року, боржником за якими є ОСОБА_1 ..
 
За невиконання кредитного  договору  № ML-003/097/2008 від 25.03.2008 року рішенням Святошинського  районного суду м. Києва від 15.10.2010 року зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк»  стягнуто 1621718,80 грн., на  виконання якого судом видано 11.10.2011 року виконавчий лист №2-2641-1/10Є.
 
За вказаним виконавчим листом боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем ПАТ «ОТП Банк».
 
Відповідно до частин 1,2 ст. 442  ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. 
 
Ні ПАТ «ОТП Банк», ні  ОСОБА_1 як сторони виконавчого провадження, ні Обслуговуючий кооператив "Булгаківський" як заінтересована особа, ні державний виконавець,  з заявою про заміну сторони її правонаступником не звертались та судове рішення про заміну стягувача з  ПАТ «ОТП Банк» на Обслуговуючий кооператив "Булгаківський" у виконавчому провадженні за виконавчим листом №2-2641-1/10Є, виданим 11.10.2011 року Святошинським районним судом м. Києва не ухвалювалось. 
 
Отже, зважаючи на ту обставину, що ПАТ «ОТП Банк» є стягувачем у зазначеному виконавчому провадженні, то підстави набуття Обслуговуючим кооперативом "Булгаківський", який не є стороною виконавчого провадження (стягувачем), права власності на предмет іпотеки, не можуть розглядатись як припинення обов`язку боржника перед стягувачем за виконавчим листом №2-2641-1/10Є.
 
Проте,  розглянувши заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не перевірив  указаних обставин у сукупності з підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, унаслідок чого ухвалу суду не можна визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 , але з інших підстав, ніж ті, що зазначив суд першої інстанції.
 
При цьому суд апеляційної інстанції роз`яснює ОСОБА_1 , що він не позбавлений права повторно звернутись до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню з зазначених ним підстав,  після заміни сторони виконавчого провадження.
 
            Керуючись ст.ст.  374, 376, 381- 384, 389  ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
                                                        п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
 
            Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2019 року скасувати.
 
            Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.
 
           Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та  оскарженню не підлягає.

      Головуючий:                                                               А.О. Чобіток            
 
                  Судді:                                                                          О. В. Немировська
 
                                                                                                        Т. І.  Ящук