П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/5523/19	
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Крусяна А.В.,
          Яковлєва О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27  листопада 2019р. про відмову у задоволення заяви про забезпечення позову по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, терті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
У вересні 2019р. ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Одеської міської ради, в якому просила:
- визнати незаконним та скасувати рішення міськради від 21.09.2016р. №1114 про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, в частині надання дозволу на проект відводу п.80 за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); 
- визнати противоправною бездіяльність уповноважених осіб міськради щодо неподання клопотання про забезпечення позову, шляхом встановлення заборони продовження будівництва гр. ОСОБА_2 ОСОБА_3 на самовільно зайнятих земельних ділянках за адресою: АДРЕСА_2 у межах розгляду справи №  520/7836/18, що перебуває у провадженні Одеського апеляційного суду; 
- зобов`язати уповноважених осіб міськради звернутися із клопотанням про забезпечення позову, шляхом встановлення заборони продовження будівництва гр. ОСОБА_2 ОСОБА_3 на самовільно зайнятих земельних ділянках за адресою: АДРЕСА_2 , у межах розгляду справи №  520/7836/18, що перебуває у провадженні Одеського апеляційного суду.
26.11.2019р. ОСОБА_1   звернулась із заявою в суд про вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом:
- зупинення дії рішення Одеської міської ради від 21.09.2016р. №1114-VII про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а саме: в частині надання дозволу на проект відводу п.80 за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); 
- заборони державним кадастровим реєстраторам ГУ Держгеокадастру в Одеський області, Державним кадастровим реєстраторам Відділу у м.Одесі ГУ Держгеокадастру в Одеський області, Управлінню земельних ресурсів Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради погоджувати, та затверджувати ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування вказаної заяви позивачка зазначила, що постановою Одеського апеляційного суду від 22 жовтня 2019р. скасовано рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 жовтня 2018р. У позовних вимог ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки відмовлено. Однак, в мотивувальної частині рішення суду йдеться про необов`язковість надання згоди суміжного землекористувача – ОСОБА_1 для погодження проекту відводу ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , отже остання має можливість безперешкодно продовжувати погоджувати та затверджувати проект землеустрою.
Продовження процесу оформлення земельної ділянки, на думку заявника, унеможливить виконати рішення суду, яке у подальшому може бути прийнято на користь ОСОБА_1 .
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019р. у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм права просить її скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити її заяву про забезпечення позову.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення поданої скарги без задоволення, а ухвали суду без змін, з наступних підстав.
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні обґрунтовані обставини та підстави, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам, та охоронюваним законом інтересам позивачки, або про те, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття відповідних заходів забезпечення позову.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ч.ч.1,2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні.
При цьому, суд має зважати на необхідний баланс процесуальних прав та обов`язків сторін та рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Верховний Суд у своїй постанові від 12 червня 2018р. у справі за №826/14722/17 вказав, що забезпечення позову є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
Як вбачається із матеріалів справи, що в заяві про вжиття заходів забезпечення позову позивачка зазначає, що продовження процесу оформлення земельної ділянки унеможливить виконати судове рішення.
Проте, судова колегія  вважає такі доводи безпідставними, оскільки надання дозволу уповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі.
Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на орган місцевого самоврядування обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність чи користування.
Отже, наведені позивачкою доводи в обґрунтування заяви про забезпечення позову жодним чином не свідчать про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, у зв`язку із чим колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачем.
Викладені у апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення заяви про забезпечення позову.
За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.286, 311, 316, 325 КАС України, судова колегія,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27  листопада 2019р. про відмову у задоволення заяви про забезпечення позову – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:                                                                                Ю.М. Градовський

Судді:                                                                                          А.В. Крусян

                                                                                                    О.В. Яковлєв