Постанова                             
Іменем України
18 грудня 2019 року
м. Київ
справа № 707/1648/15-ц
провадження № 61-19082ск18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач - ОСОБА_1 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_2 , на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2017 року у складі колегії суддів: Пономаренка В. В., Міщенка С. В., Сіренка Ю. В.,  
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтований тим, щовідповідно до умов договору від 26 грудня 2006 року № CSHHGK00000004, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , останній отримав кредит на суму 18 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами на строк та у порядку, які встановлені кредитним договором, з кінцевим терміном дії договору до 26 грудня 2026 року.
ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконав, станом на 06 липня 2015 року заборгованість перед банком становить 16 036,19 дол. США, з яких: 15 267,76 дол. США - заборгованість за кредитом; 675,18 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 72 дол. США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 21,25 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.
Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 036,19 дол. США, що за курсом 21,01 грн відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 06 липня 2015 року становить 336 920,35 грн, а також  судові витрати.
Короткий зміст рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
Справа розглядалась судами неодноразово.
22 червня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу представників ОСОБА_1  - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 03 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 04 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що суди залишили поза увагою  норми матеріального права та умови кредитного договору щодо порядку надання грошових коштів - готівкою через касу та за відсутності заяви про видачу готівки позивачу, оформленої відповідно до вимог Інструкції, помилково вважали, що факт надання грошових коштів у дол. США підтверджується умовами кредитного договору та оплатою вартості будинку у розмірі 18 000 дол. США. Суди не перевірили: який розмір кредитних коштів отримав відповідач та у якій валюті; який розмір коштів  він сплатив на погашення кредитної заборгованості; в якій валюті він здійснював таку сплату, внаслідок чого дійшли передчасного висновку про розмір заборгованості за кредитним договором.  
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2016 року в позові відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт передачі позивачем коштів за кредитним договором №СSHHGK00000004 від 26 грудня 2006 року відповідачу не підтверджується жодним доказом.
Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2017 року рішення Черкаський районного суду Черкаської області від 30 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2006 року № CSHHGK00000004 станом на 06 липня 2015 року в розмірі 16 014,94 дол. США, що еквівалентно 336 472,89 грн та 446,25 грн, в тому числі: 15 267,76 дол. США - заборгованість за кредитом 675,18 дол. США - заборгованість за відсотками; 72 дол. США - заборгованість за комісією за користування кредитом; 446 грн. 25 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 7 225,32 грн.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що у порушення статті 61 ЦПК України 2004 року суд першої інстанції вважав, що рішення Черкаського районного суду від 17 листопада 2010 року не є допустимим доказом, який підтверджує факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, оскільки суд не досліджував первинну документацію отримання кредиту, вона не стосувалась предмету розгляду справи. Суд апеляційної інстанції зазначив, що таке твердження суду є фактично оцінкою обґрунтованості рішення суду про звернення стягнення, що є компетенцією суду апеляційної інстанції в порядку Глави 1 Розділу V ЦПК України 2004 року. Проте рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2010 року не оскаржувалось сторонами в апеляційному порядку та набрало законної сили. Ним встановлено факт отримання ОСОБА_1 від ПАТ КБ «Приватбанк» кредиту за зазначеним кредитним договором у розмірі 21 600 дол. США, а також факт порушення ОСОБА_1 виконання зобов`язань за цим кредитним договором та виникнення у зв`язку із цим заборгованості у розмірі 19 248,13 дол. США, вказані обставини доказуванню не підлягають відповідно до статті 61 ЦПК України 2004 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 03 вересня 2015 року, просив скасувати оскаржуване рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 
27 квітня 2017 рокуухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі, зупинено виконання рішення Апеляційного суду Черкаської області від 03 вересня 2015 року до закінчення касаційного провадження у справі.
06 грудня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.   
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, неповно дослідив докази у справі.
Суд не встановив, у якій валюті отримав кошти відповідач, розмір коштів, що сплачений відповідачем на погашення кредитної заборгованості, валюту, у якій здійснювалося погашення заборгованості.
Позивач не надав належних та допустимих доказів щодо заборгованості відповідача перед позивачем. Розрахунок відповідача не відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Первинні документи щодо видачі відповідачу готівки в іноземній валюті банк не надав.
Суд не звернув уваги на довідку банку від 08 лютого 2016 року за підписом керівника відділення «Червона Слобода», посвідчену печаткою банку, що ОСОБА_1 не має заборгованості перед банком.
Суд не взяв до уваги виписку за кредитом з системи «Приват24».
Суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що суд першої інстанції обґрунтував відмову у позові тим, що  позивач не надав належних та допустимих доказів щодо розміру кредитних коштів, отриманих відповідачем, валюти отриманих відповідачем коштів, розмір коштів, що сплачений відповідачем на погашення кредитної заборгованості, валюти, у якій здійснювалося погашення заборгованості, отже, не виконав ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року у цій справі.
Акт оплати вартості нерухомості від 26 грудня 2006 року не підтверджує факт отримання позичальником кредитних коштів від ПАТ КБ «Приватбанк».
Банк змінив строк дії договору в односторонньому порядку, звернувшись до суду про стягнення всієї суми кредиту. З 27 вересня 2010 року почався перебіг позовної давності.
Аргументи інших учасників справи
Заперечення на касаційну скаргу не надходили.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд першої інстанції встановив, що 26 грудня 2006року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №СSHHGK00000004 на суму 18 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строк та в порядку встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном дії договору до 26грудня 2026 року.
Згідно з пунктом 1.1 кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 26 грудня 2006 року до 26 грудня 2026 року включно, у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 18 000 дол. США.
Відповідно до матеріалів кредитної справи ОСОБА_1  у нійвідсутні оригінали документів чи їх копії, які підтверджують: розмір кредитних коштів, отриманих відповідачем; валюту отримання коштів; розмір коштів, що сплачений відповідачем на погашення кредитної заборгованості; валюту, в якій здійснювалось погашення заборгованості. У кредитній справі також відсутні: заява відповідача на видачу готівки, видатковий касовий ордер або чек.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Пунктом 3 розділу І Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337(далі - Інструкція), яка була чинною на момент надання кредиту, передбачено, що до касових операцій, які регламентуються цією Інструкцією, належать, зокрема, і видача готівки клієнтам з їх рахунків чи рахунку банку через його касу.
До касових документів, які оформлюються згідно із цією Інструкцією, належить заява на видачу готівки (пункт 1 глави 1 розділу III Інструкції) та визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються прийняття і видача готівки (пункт 2 глави 1 розділу III Інструкції). Форми документів, які застосовуються під час приймання переказу готівки та виплати її суми отримувачу в готівковій формі, визначаються відповідною платіжною системою і мають містити обов`язкові реквізити: дата здійснення операції, зазначення платника та отримувача, дані паспорта особи-отримувача або документа, що його замінює, сума касової операції, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.
Зокрема, видача готівки проводиться відповідно до заяви про видачу готівки, форма якої зазначена у додатку 8 до Інструкції. Видача готівки іноземної валюти здійснюється за такими видатковими документами: за заявою на видачу готівки - юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також підприємцям з їх поточних рахунків на цілі, передбачені нормативно-правовими актами; фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо; за видатковим касовим ордером - працівникам банку за внутрішньобанківськими операціями; за документами на отримання переказу в готівковій формі, установленими відповідною платіжною системою, - фізичним особам. У видаткових касових документах (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, грошовий чек) працівник банку перевіряє: повноту заповнення реквізитів на документі; наявність підписів посадових осіб банку, яким надано право підпису касових документів, і тотожність їх зразкам; належність пред`явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідність даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі; у разі отримання готівки за довіреністю - правильність оформлення довіреності на отримання готівки; наявність підпису отримувача.
Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що задоволення позову є передчасним, з огляду на таке.
Суд апеляційної інстанції взяв до уваги довідку від 27 серпня 2015 року про заборгованість ОСОБА_1 станом на 27 серпня 2015 року перед ПАТ КБ «Приватбанк» за  договором у розмірі 16 439,31 грн (т. 2 а. с. 50) з урахуванням пояснень представника позивача про допущені помилки у зазначенні валюти заборгованості, а саме вказано гривні замість долари.
Проте суд не звернув уваги, що довідка сформована банком, містить печатку та підпис уповноваженої особи банку. Крім того, у матеріалах справи відсутнє рішення банку на спростування цієї довідки. Пояснення представника позивача, що у довідці допущено помилку  не є належним та допустим доказом у справі.
Щодо довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 08 лютого 2016 року, що ОСОБА_1 станом на 08 лютого 2016 року не має заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк» (т. 2 а. с. 122), то суд апеляційної інстанції зазначив, що ця довідка не містить інформації щодо номеру кредитного договору, за яким відсутня заборгованість.
Суд апеляційної інстанції не надав належної оцінці цій довідці у сукупності з іншими доказами у справі, не з`ясував та не виклав висновки,  про який договір зазначено у цій довідці, чи укладав відповідач інші договори з банком, крім спірного договору, чи існує заборгованість у відповідача станом на 08 лютого 2016 року перед банком і за якими конкретно договорами.
Суд першої інстанції виходив з того, що  у матеріалах справи є заява ОСОБА_1 від 18 грудня 2006 року про надання кредиту у розмірі 21 600,00 дол. США (т. 3, а. с. 176), анкета-заява ОСОБА_1 від 18 грудня 2006 року (т. 3, а. с. 177), протокол узгодження про можливість надання кредиту ОСОБА_1 від 25 грудня 2016 року (т. 3 а. с. 178-179) та  дійшов висновку, що позивач не підтвердив видачу банком  коштів позичальнику ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції зазначив, що рішенням суду від 17 листопада 2010 року встановлено факт отримання ОСОБА_1 від ПАТ КБ «Приватбанк» кредиту за спірним кредитним договором у розмірі 21 600,00 дол. США у зв`язку з цим заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 248,13 дол. США доказуванню не підлягає. 
Згідно з рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2010 року позов задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з прибудовами, площею 49,5 кв. м, на АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власноств ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 26 грудня 2006 року № CSHHGK00000004 в розмірі 19 248,13 дол. США, яка складається із: 17 434,43 дол. США - заборгованість за кредитом; 1 684,59 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 57,11 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, шляхом його продажу з правом укладання ПАТ КБ «Приватбанк» від імені власника договору купівлі-продажу у будь-який спосіб з іншою особою-покупцем, отримання витягу з Державного реєстру прав власності, з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (т. 2 а. с. 192-194).
У рішенні суду зазначено, що відповідно до копії договору кредиту від 26 грудня 2006 року № CSHHGK00000004 відповідачу ОСОБА_1 надано кредит у сумі 21 600,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26 грудня 2006 року. 
Натомість згідно з кредитним договором від 26 грудня 2006 року № CSHHGK00000004, що є предметом розгляду у цій справі, ОСОБА_1 надано кредит у сумі 18 000 дол. США шляхом надання готівки через касу на строк з 26 грудня 2006 року до 26 грудня 2026 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитним.
Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін (частина третя статті 2 ЦПК України).
Таким чином,  Верховний Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи та заперечення сторін, не з`ясував, чи звернення стягнення на предмет іпотеки було проведено у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за спірним кредитним договором, не взяв до уваги підстави скасування судом касаційної інстанції у червні 2016 року судових рішень з направленням справи на новий розгляд, належним чином не з`ясував розмір та валюту кредитних коштів, отриманих відповідачем та сплачених ним на виконання зобов`язань за договором, не надав належну оцінку доказам у справі.
Ураховуючи те, що рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам  щодо законності й обґрунтованості судового рішення (стаття 263 ЦПК України),  воно підлягає скасуванню з  передачею справи на новий розгляд  до суду апеляційної інстанції.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з пунктами 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково, скасування рішення суду апеляційної інстанції та передання справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 409,411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                   О. В. Ступак
Судді:                                                                                               А. С. Олійник
                                                                                                          С. О. Погрібний
                                                                                                          Г. І. Усик
                                                                                                           В. В. Яремко