ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2020 р.	Справа № 520/6837/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Ральченка І.М. ,
за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В.,  м. Харків, повний текст складено 26.09.19 року по справі № 520/6837/19
          за позовом      Головного управління ДФС у Харківській області  
          до      Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод"              
          про накладення арешту на кошти та інші цінності,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДФС у Харківській області звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод", в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:  накласти арешт на кошти та інші цінності Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод", код ЄДРПОУ 24481702, у розмірі 9321970,65 гривень, що знаходяться в банку.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2019р. адміністративний позов Головного управління ДФС у Харківській області  залишено без задоволення.
Головне управління ДФС у Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подало апеляційну скаргу , вважає , що  при винесенні рішення допущені очевидні порушення норм матеріального права, що обумовлює звернення ГУ ДПС у Харківській області з даною апеляційною скаргою. Вказує , що судом не враховано фактичні обставини справи та не надано належної оцінки правовій позиції ГУ ДПС у Харківській області, а такі дії суду суперечать положенням ст. 90, ст. 242Кодексу адміністративного судочинства України стосовно прийняття  судового рішення за наслідками всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Вважає , що контролюючим органом в повному обсязі було доведено відсутність у платника податків майна, балансова вартість якого була б достатня для погашення податкового боргу; контролюючим органом були долучені до матеріалів справи та зазначені як додатки до позову усі вищевказані докази, а саме: копія постанови про арешт майна боржника від 30.05.2018; копія листу керівнику боржника від 26.03.2019; копія оборотно-сальдової відомості по рахунку станом на 28.03.2019; копія листу боржника про передачу в податкову заставу коксового горішку; копія акту опису майна від 27.03.2019; копія витягу з реєстру прав заставного майна по боржнику; копія звіту про фінансові результати станом на 31.12.2018. Однак, судом не була надана належна оцінка зазначеним доказам, що свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2019, прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог ГУ ДПС Харківській області в повному обсязі.
Відповідно до вимог ст. 52 КАС України протокольною ухвалою замінено відповідача по справі з ГУ ДФС у Харківській області на ГУ ДПС у Харківській області.
Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що підставою для звернення до суду з даним позовом слугувало те , що відносно позивача прийнято податкову вимогу форми “Ю” від 06.02.2019 року №7323-58 (а.с.68), яка надіслана засобами поштового зв`язку та отримана повноважним представником. 
07.02.2019  року прийнято рішення про опис майна у податкову заставу № 7323-58.
Відповідно до вимог статті 88 Податкового кодексу України податковий орган вручив керівництву ПРАТ “Харківський коксовий завод” 27.03.2019 року лист від 26.03.2019 року № 15053/10/20-40-58-07-09 про самостійне визначення переліку ліквідного майна, яке може бути описане.
За результатами розгляду листа Головного управління ДФС у Харківській області від 26.03.2019 року № 15.053/10/20-40-58-07-09 щодо виділення майна для передачі у податкову заставу та за результатами співбесіди, яка відбулась 27.03.2019 року, керівництвом ПРАТ “Харківський коксовий завод”  листом від 27.03.2019 року № 337  передано у податкову заставу залишки запасів – коксовий горішок у сумі 554,387 т, балансова вартість якого складає 3161339,28 грн., про що податковим органом оформлено акт опису майна від 27.03.019 року. (а.с. 72).
В підтвердження відсутності права власності на інші ліквідні активи, які можливо передати у податкову заставу та використати як джерело погашення податкового боргу ПРАТ “Харківський коксовий завод” надало постанову про арешт майна боржника від 30.05.2018 року ВП № 56502297. Арешт на майнові активи підтверджено витягом з реєстру обтяжень рухомого (39 обтяжень) та нерухомого майна.
Як зазначав контролюючий орган у своїй позовній заяві,  податковий борг підприємства частково забезпечено активами (сума боргу – 9783670,65 грн., описано – 3161339,28 грн.).
Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того , що позивачем до матеріалів справи не надано, а судом під час розгляд справи не добуто в розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАСУ достатніх та допустимих, належних та достовірних доказів, які би свідчили про вчинення дій щодо встановлення майна та інших цінностей такого платника податків, що можуть стати джерелами погашення податкових зобов`язань платника податків, передача такого майна у податкову заставу, визначення дебіторської заборгованості платника податків, строк погашення якої настав, джерелом погашення податкового боргу.
Крім того,  суд першої інстанції зазначив , що в порушення п.п. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, в матеріалах справи відсутні докази відсутності майна та/або того, що його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.
Так, з метою встановлення права власності на майнові активи платника податків до дати звернення до суду позивачем не зроблено запити до відповідних установ про наявність зареєстрованих за платником податків транспортних засобів, сільськогосподарської техніки, земельних ділянок, житлових та нежитлових приміщень. Відповідна інформація до суду позивачем не надана.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову , виходячи з наступного.
Адміністративний арешт коштів на рахунках платника податків (надалі – арешт коштів) по аналогії з адміністративним арештом майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.
Застосування податковою даного інструменту практично паралізує роботу підприємства, оскільки платник податків позбавляється можливості розпоряджатися своїми грошовими коштами на рахунках у банку.
Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені статтею 94 Податкового кодексу України.
Визначення адміністративного арешту як виняткового способу забезпечення виконання обов`язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 Податкового кодексу України, за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.
Згідно з пунктом 94.4 статті 94 Податкового кодексу України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.
Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.
Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).
Із системного тлумачення положень статті 94 Податкового кодексу України судом не встановлено, що адміністративний арешт коштів платника податків є похідним від адміністративного арешту майна, відмінного від коштів, і може бути застосований судом виключно у випадку існування рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків.
Положення статті 94 Податкового кодексу України не визначає послідовності процедур застосування адміністративного арешту майна та адміністративного арешту коштів.
Натомість приписи статті 94 Податкового кодексу України викладаються в єдиному контексті та відповідні правові норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків.
З аналізу наведеного правового регулювання колегія суддів приходить до такого правового висновку, що арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України та не залежить від наявності рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (податкової палати) від 27 листопада 2018 року справа №820/1929/17.
Так, згідно з пунктом 94.2. статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин:
- платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі;
- фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон;
- платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу;
- відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством;
- відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам;
- платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі;
- платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу;
- платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).
Відповідно до пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження. Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.
Таким чином, за умови відсутності майна, за рахунок якого можливо погашення податкового боргу, встановлена підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України норма надає право податковому органу звертатися до суду з позовом про накладення арешту на кошти платника податків. Проте, реалізація цього права можлива лише за умови наявності підстав, встановлених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки Позивачем не доведені обставини, визначені п. 94.2. ст. 94 Податкового кодексу України, а наявність у Відповідача податкового боргу не є безумовною підставою для застосування адміністративного арешту коштів на рахунку.
Правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 826/6657/18.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
При цьому, позивач в апеляційній скарзі каже лише про існування у позивача права на накладення стягнення за рахунок коштів на банківських рахунках, хоча суд першої інстанції не заперечує проти існування такого права.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 року по справі № 520/6837/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    І.М. Ральченко   	
Повний текст постанови складено  10.02.2020 року