ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2020 року
м. Харків
Справа № 641/1628/19  

Провадження № 22-ц/818/326/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Коваленко І.П., 
суддів - Овсяннікової І.П., Сащенко І.С.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за апеляційними скаргами ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_4 на додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2019 року в складі судді Фанди О.А..,
в с т а н о в и в :
У березні 2019 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення суми.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми задоволено, і стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8461,62 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,4 грн, всього 9230,22 грн..

22 липня 2019 року від представника позивача ОСОБА_1 , в порядку визначеному абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України надійшла письмова заява про ухвалення додаткового рішення по справі, а саме про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвокатом в розмірі 5000 грн. 

Додатковим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2019 року заяву представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Терещенка Д.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми – задоволено частково і стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвокатом в розмірі 3000 грн. В іншій частині вимог - відмовлено.
Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції  ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення скасувати та ухвалити нове, яким позивачу ОСОБА_1 у стягненні з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу адвоката – відмовити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що вказані висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та не підтверджуються належними та допустимими доказами.
Зазначає, що відповідач та його представник адвокат Іщенко В.М. в судове засідання не викликались, це позбавило їх можливості особисто довести в судовому засіданні, що витрати не є співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторін.
Оскаржуване додаткове рішення не містить обґрунтування розміру вартості правничої допомоги відповідно до вищевикладених вимог чинного законодавства.

Суд не звернув увагу, що витрати на правничу допомогу не здійснювалися до або під час судового розгляду, а їх понесення відбулося після ухвалення судового рішення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_4 просить додаткове рішення суду першої інстанції в частині не задоволення вимог скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення 2000 грн..
Апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_4 мотивована тим, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права; зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу у справі становить 5000 грн. З урахуванням того, що позовні вимоги у справі задоволено повністю, з ОСОБА_2 підлягає стягненню саме 5000 грн. витрат на правничу допомогу, яка підтверджується належними доказами. А посилання суду першої інстанції на те, що відшкодуванню підлягають витрати тільки за складання позовної заяви в розмірі 3000 грн, а інші витрати щодо первинної консультації та направлення запитів адвоката до подання позову до суду, відшкодуванню не підлягають, оскільки зі змісту Договору б/н від 29 січня 2019 року не можливо встановити у якій саме справі (або для звернення до суду з яким саме позовом) такі витрати були понесені, на думку позивача, суперечить закону.
Відзиви на апеляційні скарги не надходили.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_4 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Ухвалюючи додаткове рішення про часткове задоволення заяви про стягнення судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвокатом, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн., а інші витрати щодо первинної консультації та направлення запитів адвоката до подання позову до суду, відшкодуванню не підлягають, оскільки зі змісту Договору б/н від 29 січня 2019 року не можливо встановити у якій саме справі (або для звернення до суду з яким саме позовом) такі витрати були понесені.
Проте з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.
За змістом п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. 
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Наявними в справі письмовими доказами підтверджується, що представником позивача вищенаведені вимоги закону дотримані, оскільки ним до закінчення судових дебатів було зроблено заяву про стягнення витрат за професійну правничу допомогу, а докази про судові витрати ним подано до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Такої ж думки дотримується Верховний суд у постановах від 13 червня 2018 року по справі № 757/47925/15-ц та від 19 вересня 2018 року по справі № 361/6253/16-ц.
Верховний суд у постанові від 16 травня 2018 року по справі № 127/13154/16-ц зокрема зазначив, що доводи касаційної скарги щодо безпідставності відшкодування позивачу витрат на правову допомогу, оскільки його представник не залучався ухвалою суду, як особа, яка надає правову допомогу, є необґрунтованими.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Враховуючи викладене, правильним є висновок суду про те, щодо правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.
Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 3 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Суду при визначенні розміру компенсації слід ураховувати (а сторонам доводити) співмірність витрат на оплату послуг адвоката із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України).     
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» п.131).
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, представником позивача адвокатом Терещенко Д.В. наданий Договір про надання професійної правничої допомоги б/н від 29 січня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Донець і партнери» (а.с. 22-23); попередній (орієнтований розрахунок суми судових витрат сторони позивачів (а.с.24); Додатковий Договір № 1 до Договору про надання професійної правничої допомоги б/н від 29 січня 2019 року про здійснення представництва у цивільній справі № 641/1628/19 від 05 березня 2019 року (а.с.106); детальний опис виконаних робіт (наданих послуг), необхідних для надання правничої допомоги та витрат у справі № 641/1628/19 від 22 липня 2019 року (а.с.104-105); акт прийому-передачі № 4 наданих послуг по договору надання правової допомоги б/н від 29 січня 2019 року (а.с.107); рахунок-фактура № 4 від 24 лютого 2019 року (а.с.108); оригінал квитанції № 0.01279495701 від 25 лютого 2019 року про сплату послуг професійної правничої допомоги за договором від 29 січня 2019 року в розмірі 5000 грн. (а.с. 107а).      
Враховуючи те, що в позов задоволено повністю, позивачем понесено судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу, що підтверджується наданими ним належними, допустимими та достовірними доказами, неспростованими відповідачем, колегія суддів вважає, що заява про стягнення на його користь понесених ним витрат у визначеному ним розмірі підлягає задоволенню. 
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_2  в особі його представника  ОСОБА_3  про непідтвердження витрат на правничу допомогу документально та їхню недоведеність не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді, оскільки спростовуються матеріалами справи.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн..
За таких обставин додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2019 року необхідно змінити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги у розмірі 5000 грн. замість 3000 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_4 – задовольнити.
Додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2019 року – змінити і стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. замість 3000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 05 лютого 2020 року.

Головуючий -         І.П. Коваленко
Судді -         А.І. Овсяннікова
       І.С. Сащенко